ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року	Львів	Справа № 807/754/17 пров. № А/857/20604/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Пліша М.А.,
суддів:                                                                      Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,  
за участю секретаря судових засідань –                     Хомича О.Р.,
 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року (головуючий суддя: Плеханова З.Б., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Чопський прикордонний загін) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі,-
                                                        встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Чопський прикордонний загін) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі.
          Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 та Верховного Суду від 12 жовтня 2018 р.,  у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою  Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року застосовано до адвоката Шаранича Сергія Сергійовича захід процесуального примусу у вигляді штрафу, який вирішено стягнути у розмірі 4758 грн.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції адвокат Шаранич Сергій Сергійович, який діяв в інтересах ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає ухвалу такою, що прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також яка постановлена з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду про застосування заходів процесуального примусу по справі від 27 жовтня 2021 року.
          В апеляційній скарзі зазначає, що неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст. 55 Конституції України. У ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав та свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Надсилаючи декілька заяв про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинами, він, адвокат Шаранич С.С., виконував доручення клієнта - позивача ОСОБА_2 . Так, на момент надсилання вищевказаних заяв - ні позивачу ні його представнику не було відомо про той факт, що Закарпатським окружним адміністративним судом було повернуто чи відмовлено у прийняті даної заяви. Позивач, та його представник керувалися виключно наміром забезпечити надане позивачу належне право на захист його інтересів та право на звернення до суду.
Окрім того зазначає, що вищевказані заяви про перегляд судового рішення надсилалися до суду різними способами - поштою, через ЄСІТС (Електронний суд) та останній екземпляр був зданий «наручно» через канцелярію суду.
Підставою такої поведінки стало те, що на момент таких повторних звернень - жодної інформації про прийняття даних заяв чи їх надходження до суду не було (ні на офіційному веб-сайті суду, ні в системі ЄСІТС (Електронний суд), також не було отримано підтверджень з поштового відділення), тому позивач, задля недопущення пропуску процесуальних строків, був вимушений звертатися до суду декілька разів.
Процесуальна норма, на яку покликається суд як на підставу застосування штрафу, передбачає можливість накладення такого за зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Проте, ні у позивача ні у адвоката Шаранича С.С., як його представника, не було на меті перешкоджати судочинству, а навпаки забезпечити, на скільки це можливо, своєчасне право на звернення до суду.
Тому, наголошує, що подання декількох заяв різними способами було способом реалізації права позивача на всебічний, повний і об`єктивний та своєчасний розгляд даної справи, а не безпідставного перешкоджання розгляду справи чи спроби перевантажити суд.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ним - адвокатом Шаранич С.С було допущено зловживання процесуальним правом, яке полягає у поданні декількох однотипних заяв для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, цією конституційною нормою передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.
Такий підхід відповідає проявам верховенства права, що не обмежується лише законодавством, а містить і інші соціальні регулятори, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Всі ці елементи права відповідають ідеології справедливості, що значною мірою відображені у ст. 3, 6, 8, 55 Конституції України.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьев проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Згідно матеріалів справи адвокат Шаранич Сергій Сергійович, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав до ЗОАС в період з 08 по 26 жовтня 2021 року по даній справі 6 ідентичних (аналогічних) заяв про перегляд судового рішення від 15.11.2017 року, яким останньому відмовлено у позові та яке набуло законної сили.
Судом першої інстанції за вказаними заявами було постановлено п`ять ухвал про відмову у відкритті провадження та одну ухвалу про повернення заяви.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції правильно зазначив, що стаття 144 КАС України встановлює підстави і порядок застосування заходів процесуального примусу.
Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків,  припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
У відповідності до положень ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.  
Статтею 45 КАС України встановлено неприпустимість зловживання процесуальними правами, а саме: учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася(вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що подання адвокатом Шаранич С.С., на протязі не тривалого часу, шести ідентичних заяв по даній справі є зловживання своїм правом, що створило перешкоди для здійснення суддею судочинства і безпідставного перевантаження справами як безпосередньо судді так і працівників суду загалом.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що у даному випадку  жодним чином не обмежено право позивача на звернення до суду. А покликання апелянта на те, що йому не було відомо про розгляд поданих ним заяв, не заслуговують на увагу, оскільки він як адвокат повинен проявляти активність та зобов`язаний цікавитись вирішенням поданої ним заяви.
Крім того, заяви про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами подавались 08.10.2021 (а.с.76-82 т.2), 20.10.2021 (а.с.92-98 т.2), 22.10.2021 (а.с105-111 т.2), 25.10.2021 (а.с118-124 т.2), 26.10.2021 (а.с.132-138 т.2), 26.10.2021 (а.с.145-149 т.2), тобто з мінімальним розривом у часі.
Вище наведене свідчить, що адвокат Шаранич С.С. у такий спосіб дійсно зловживав процесуальними правами.
Суд першої інстанції дійшов підставного висновку про накладення на адвоката ОСОБА_1 штрафу в розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 2379 грн. х 2 = 4758 грн. 
При цьому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у резолютивній частині ухвали допустився описки, яку слід йому виправити шляхом постановлення окремого процесуального документу, оскільки зазначивши вірно розмір штрафу цифрами - 4758 грн., прописом з опискою - чотири тисячі пґятсот вісім грн. 
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.  
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 328, ст. 329 КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 27 жовтня 2021 року у справі №807/754/17 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 10.02.2022