Справа № 303/2189/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року (у складі судді Монича В.О.) за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Мукачівський МВ ДВС Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), на дії державного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця у березні 2021 р. 
       Просив:
-визнати дії державного виконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними;
-постанову Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у виконавчому провадження № АСВП № 61798405 із примусового виконання виконавчого листа № 303/6681/19 від 24.02.2020 р. скасувати та зобов`язати останнього повернути виконавчий документ стягувачу, якщо в боржника відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.
На обґрунтування скарги вказав, що у провадженні Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 61798405 із примусового виконання виконавчого листа № 303/6681/19 від 24.02.2020 р. 
У межах указаного виконавчого провадження звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає указані дії державного виконавця незаконними і такими, що вчиняються із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки спірна квартира підпадає пію дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Державний виконавець здійснює примусове стягнення предмета іпотеки в той час, як ця квартира є єдиним житлом боржника, його колишньої дружини та неповнолітніх дітей.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 р. у задоволенні скарги відмовлено.
ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та прийняти нову постанову, якою вимоги уточненої скарги задовольнити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-державний виконавець не мав права здійснювати примусову реалізацію квартири на прилюдних торгах, оскільки на той час діяв мораторій, передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира на яку звертається стягнення є єдиним житлом боржника;
-суд безпідставно не взяв до уваги скаргу з уточненими вимогами подану 15.11.2021 р.;
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
Суд виходив із безпідставності вимог скарги.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
       Судом першої інстанції установлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 17 серпня 2007 р. укладено кредитний договір № MKHOGK00001775, згідно з яким ОСОБА_1 отримано кредит у розмірі 26 411 доларів США строком до 16 серпня 2027 р. на купівлю квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).          Також у судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і скаржником 17 серпня 2007 р. укладено договір іпотеки № MKHOGK00001775, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 49,80 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18). 
Указана квартира належить скаржнику на праві власності на підставі копії договору купівлі продажу від 17 серпня 2007 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4452 (а.с.20), що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 17 серпня 2007 р., номер витягу 15625521 (а.с.19). 
Згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 липня 2014 р. по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, позов задоволено частково: вирішено виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із квартири АДРЕСА_2 .
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Згідно з частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Довід апеляційної скарги про те, що державний виконавець не мав права здійснювати примусову реалізацію квартири на прилюдних торгах, оскільки на той час діяв мораторій, передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не заслуговує на увагу з таких мотивів.
Із матеріалів справи вбачається, що ДП «Сетам» надіслало ОСОБА_1 листа про те, що 25 березня 2021 р. о 09.00 год. будуть проводитися електронні торги з реалізації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
У матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно того, чи було реалізовано спірну квартиру з прилюдних торгів, чи ні.
Із рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 липня 2014 р. (а.с.10 зворот) убачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKHOGK00001775 від 17 серпня 2007 р. було звернуто стягнення на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що квартира на яку звертається стягнення, є єдиним житлом боржника, не відповідає дійсності, оскільки сам скаржник указує, що в цій квартирі проживає його колишня дружина та діти, а сам він мешкає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 
Крім того, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 липня 2014 р. (а.с.10-11) ОСОБА_1 було виселено з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, визначальним у вирішенні цього спору є доведеність скаржником неправомірності дій державного виконавця.
Оскаржуючи постанову Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.02.2020 р., скаржник не додає її до своєї скарги, відтак надати їй належну правову оцінку суди першої і апеляційної інстанцій не в змозі. 
Вимоги своєї скарги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця і скасування постанови державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника скаржник здебільшого обґрунтовує наміром провести електронні торги з реалізації квартири, проте це не є належним способом захисту своїх прав у спірних правовідносинах.
Довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги скаргу з уточненими вимогами, подану 15.11.2021 р., теж не заслуговує на увагу, оскільки процесуальним кодексом не передбачено подання уточнених вимог скарги після спливу семи місяців із дня подачі первинної скарги.
Отже, в нашому випадку жодних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги немає.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Висновки суду першої інстанції стосовно безпідставності вимог скарги є цілком правильними, оскільки скаржником жодними належними та допустимим доказами не доведено, яким чином і ким порушуються його права.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 28 березня 2022 р.

Судді: