Дата документу 21.12.2021 Справа № 336/1751/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/1751/21        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/4161/21        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 та ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 є рідною донькою позивача. 
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена на підставі заяви ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_5 . 
ОСОБА_1 зазначала, що у встановлений законом строк, у період з 05 серпня 2019 року до 05 лютого 2020 року, вона не звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори через хворобу. Так, ОСОБА_1 зараз 93 роки, останні п`ять років хворіє на ішемічну хворобу серця, дифузний кардіослкероз, дисциркуляторну енцефолопатію змішаного генезу, атеросклероз, гіпертонію, має вестибуло-атактичний синдром, остеохандроз хребта, глаукому, катаракту. Стан здоров`я позивача різко погіршився після тяжкої для неї втрати - смерті її чоловіка. 
Через систематичні головокружіння, хиткість при ходьбі, часті серцеві приступи та майже повну незрячість, позивач перестала виходити з двору після смерті чоловіка без сторонньої допомоги. Отже, займатися юридичними питаннями у позивача не було фізичної можливості за станом здоров`я.
У теперішній час ОСОБА_1 також потребує стороннього догляду та допомоги, які відповідач надати їй відмовилась.
Натомість, відповідач разом з її сином, ОСОБА_6 , якого у 2005 році ОСОБА_1 зареєструвала в своєму будинку, після смерті чоловіка позивача, почали створювати нестерпні умови для проживання позивача у власному будинку періодично з`являючись та вчиняючи сварки, вимагаючи переоформити будинок на відповідача або її сина.
При цьому, продукти харчування, ліки, предмети гігієни для позивача ані відповідач ані її син жодного разу за останні два роки не придбали. Допомогу у цьому та по господарству позивачу надають сусіди та онук позивача.
Рішенням суду від 10 лютого 2021 року у справі № 336/6260/20 сина відповідача, ОСОБА_6 , визнано таким, що втратив право користування жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач з сином, незважаючи на те, що мають житло, раніше ніколи у будинку не проживали, все одно періодично продовжують приходити до будинку та сваритись, у результаті чого стан здоров`я позивача погіршується ще більше.
З заявою про відмову від спадщини ОСОБА_1 до нотаріальної контори не зверталась.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущено без поважних причин. Доказів наявності в період з 06 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року у ОСОБА_1 таких захворювань, які б унеможливлювали реалізацію її права на прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса позивачем не надано.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у встановлений законом строк (у період з 05 серпня 2019 року до 05 лютого 2020 року) скаржниця, якій зараз 93 роки, дійсно не звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори через хворобу. Останні п`ять років ОСОБА_1 дійсно має хронічні хвороби, які призвели до неможливості її самостійного обслуговування та пересування, але не потребують стаціонарного лікування у зв`язку з віком скаржниці. Так, ОСОБА_1 хворіє на ішемічну хворобу серця, дифузний кардіослкероз, дисциркуляторну енцефолопатію змішаного генезу, атеросклероз, гіпертонію, має вестибуло-атактичний синдром, остеохандроз хребта, глаукому, катаракту. Через зазначені хронічні хвороби ОСОБА_1 сліпа та падає без підтримки при ходьбі, через що у її медичній карті в день смерті чоловіка зроблено відповідний запис, пізніше наявний запис про необхідність її догляду. Факти зазначені у позові щодо стану здоров`я ОСОБА_1 були визнані представником відповідача, у зв`язку з чим медична карта позивача до справи в повному обсязі не приєднана та свідки не допитувались. Відповідач мала заперечення проти позову з підстав відсутності спадкового майна та відсутності підстав для спадкування у позивача. У справі наявні виписки, які містять підтвердження викладених позивачем обставин у позові.
Крім вищенаведеного, ОСОБА_1 , посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, посилається на порушення її права на справедливий суд при розгляді справи. Суд не надав оцінку реальній неможливості ОСОБА_1 не лише прибути до нотаріуса, а й навіть отримати чи прочитати будь-який документ через глаукому та катаракту, нездатність позивача самостійно пересуватись та обслуговувати себе, формально пославшись на те, що позивач у період, що розглядався у стаціонарі не перебувала та доказів поважності пропуску строку суду не надала. Але, ОСОБА_1 була присутня під час розгляду її справи і ці факти були очевидні, виходячи з медичних документів так і на власні очі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. 
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 зазначає, що згідно відповіді на запит з КНП «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради від 22 липня 2021 року, ОСОБА_1 в період з 0 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року стаціонарне лікування не проходила. Даних щодо інвалідності пацієнтки не мається. Весь період ОСОБА_1 спостерігалась сімейним лікарем як пацієнтка з хронічними захворюваннями. Окрім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 була присутня у судових засіданнях, приходила у супроводі онука. З наведеного, на думку відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 мала можливість звернутися з заявою до нотаріуса, прибувши в супроводі онука до нотаріуса або надіславши таку заяву поштовим відправленням, протягом визначеного законом строку. Враховуючи зазначене, вбачається, що у ОСОБА_1 перешкод для подання заяви на прийняття спадщини не було.
Крім вищезазначеного, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 також посилається на те, що склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , позивачем визначено помилково. Так, спадкодавець на момент смерті володів лише 1/4 частиною житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку, крім іншого, заповів на користь свого онука - ОСОБА_8 . Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_3 мав право власності на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також, у відзиві відповідач звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня копія постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити її з вищевказаних підстав.
Представник  ОСОБА_2  -  ОСОБА_7 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №523 від 06 серпня 2019 року, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 105).
ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 (а.с. 7).
ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис №1684 (а.с. 108, 109). 
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, який сформований 29.01.2020, у свідоцтві про смерть змінено прізвище померлого ОСОБА_3 , з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 , про що видане нове свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2019 року (а.с. 113-114).
За приписами статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що строк для прийняття спадщини, який відкрився після смерті ОСОБА_3 тривав з 05 серпня 2019 року до 05 лютого 2020 року.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена на підставі заяви ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Чорненької О.М., яка подана 29 січня 2020 року (а.с. 103, 104).
З копії спадкової справи також вбачається, що за час життя ОСОБА_3 , склав заповіт, яким заповів належну йому на праві приватної спільної часткової власності ј частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 своєму онуку ОСОБА_12 (а.с .119).
ОСОБА_1 у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. 
Звернувшись до суду із позовом у березні 2021 року, ОСОБА_1 зазначила, що строк на подання заяви про прийняття спадщини, нею пропущено з поважних причин, оскільки вона є особою похилого віку, та не звернулась до нотаріальної контори через хворобу. 
Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Аналогічний правовий висновок, викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини.   
Вбачається, що на підтвердження наявності у ОСОБА_1 поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем надано суду медичну документацію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно має ряд хронічних захворювань, та спостерігалась сімейним лікарем, як пацієнтка з хронічними захворюваннями та Учасник Великої Вітчизняної Війни (а.с. 34-36, 40-41, 79, 91).
Так, з виписки Медичного центру ТОВ «Прозорість» вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 24 лютого 2021 року по 24 лютого 2021 року з діагнозами: глаукома відкритокутова катаракта ускладнена (а.с. 34).
З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба: дифузний кардіослкероз, дисциркуляторнв енцефолопатія змішаного генезу, вестибуло-атактичний синдром, Розповсюджений остеохондроз хребта (а.с. 35).
З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23 квітня 2021 року, окрім вищезазначених діагнозів, у ОСОБА_1 також діагностовано Глаукому відкритоугольчату 4 катаракта ускладнена лівого ока. У довідці також зазначено, що у ОСОБА_1 зараз дуже знизився зір. Хвора самостійно не пересувається так як нічого не баче (а.с .79).
З копії відповіді Департаменту охорони здоров`я ЗМР КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 22 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась під наглядом підприємства з 2017 року. Згідно записів лікаря терапевта дільничого пацієнтка спостерігалась з приводу: Гіпертонічна хвороба III ст., дуже високий ризик (артеріальний тиск коливався 220-150-140/110-90-80). Пацієнтка страждає на: Ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність II А ст. Церебральний атеросклероз II ст., вестибулярний синдром. Медикаментозне лікування ОСОБА_1 приймала здебільшого в амбулаторних умовах, переважно гіпотензивні препарати. Систематично оглядалась сімейним лікарем.
За даними амбулаторної картки стаціонарне лікування ОСОБА_1 в період з 06 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року не проходила (а.с. 157).
Врахувавши встановлені судом фактичні обставини того, що у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини, ОСОБА_1 була достовірно обізнана про відкриття спадщини, а також те, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що в період строку на подання заяви за матеріалами справи не встановлено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті чоловіка, суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.
У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18 (провадження 61-15356св19) сформульовано висновок про те, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплив 22 травня 2018 року, а 06 липня 2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На час звернення до нотаріальної контори стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні він не перебував, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому суди зробили безпідставний висновок про задоволення позову.
Залишаючи без змін судове рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у справі № 496/3234/19 (провадження № 61-18246св20) погодився з тим, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини - тривала рецидивна варикозна хвороба ніг позивачки та хвороба суглобів її неповнолітнього сина були предметом дослідження і оцінки суду й останній дійшов правильного висновку, що такі причини не є поважними з огляду на те, що вони не свідчать про те, що позивач фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані позивачкою причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання нею вчасно заяви про прийняття спадщини.
Позивач, як особа похилого віку дійсно має вади зору, проте, належними доказами по справі не підтверджено, що вона є особою, яка потребує сторонньої допомоги. 
Крім цього, слід зазначити, що з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у березні 2021 року, разом з тим, в матеріалах справи міститься копія рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року (№ 336/6260/20) з якого вбачається, що ще у жовтні 2020 року ОСОБА_1 була позивачем по справі щодо визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, зі змісту рішення вбачається, що ОСОБА_1 особисто приймала участь у розгляді справи.
Колегія суддів також звертає увагу, що доказів зміни стану здоров`я ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом матеріали справи не містять, при цьому, вона особисто приймала участь у судових засіданнях, що також свідчить про можливість її звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавцем строк.
Безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень статті частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: