ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16215/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив: 
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо йому застосування показника середньої заробітної плати по країні за 2014-2016 роки при призначенні  пенсії за віком у 2020 році - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити йому нарахування та виплачувати пенсію за віком у відповідності до ч. 1 ст.  27  та ч.ч. 1, 2 ст.  40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2017-2019 роки з дня призначення пенсії за віком - з 05.05.2020 року;
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Крім того, позивач зазначає, що 11 березня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В свою чергу відповідач, листом від 02.04.2020 №2600-0309-8/42918 повідомив позивача, що станом на 01.03.2020 розмір його пенсії складає 5955,88грн., у разі переходу на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір її зменшиться. Тому, вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено повністю.  
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
11 березня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 02.04.2020 №2600-0309-8/42918 відповідач повідомив позивача, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1 складає 0,40250. Заробітну плату розраховано за період з 01.11.2000 року по 31.01.2020 року. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 3,28830. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії розраховано із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, збільшений на коефіцієнт 1,17 в розмірі 4404,35 грн. (3764,40 грн. х 1,17), і він становить 14482,82. Відповідно, розмір пенсії становить 5883,04 грн.: 5829,34 грн. - основний розмір пенсії (14482.82 грн. х 0,40250); 53,70 грн. - доплата за понаднормовий стаж (за 5 років).
ОСОБА_1 вказаним листом повідомлено, що станом на 01.03.2020 розмір його пенсії складає 5955,88грн., у разі переходу на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір її зменшиться.
Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно вимог частини 1 статі 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до вимог частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно ч. 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше 11.03.2020, отже, відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, однак ним неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки.
Визначаючись щодо дати з якої слід провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач досягнув пенсійного віку у 60 років 22.02.2020, а за призначенням пенсії за віком звернувся 11.03.2020.
В свою чергу слід зазначити, що порядок застосування абзацу 2 частини третьої  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  щодо особи, яка отримувала пенсію, призначену відповідно до іншого  закону, у подальшому подала заяву про призначення пенсії за    Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», був викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду    від 12 липня 2019 року у справі №497/2156/16-а, від 24 липня 2019 року у справі № 266/3680/16-а, від 15 серпня 2019 року у справі № 211/5907/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 263/3478/17, від 17 липня 2020 року у справі № 335/13894/16-а.
Зміст правового висновку Верховного Суду, викладеного у вказаних постановах, полягає у тому, що частини третьої  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим  Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було призначено пенсію, відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії.
Колегія суддів звертає увагу, що показник середньої заробітної плати при визначенні грошового забезпечення за  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  для обчислення пенсії не застосовується.
За призначенням пенсії, відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся вперше.
Таким чином, посилання апелянта на частину 3  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як на підставу для висновку про те, що позивач не має права на розрахунок заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії із урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017-2019 роки, є необґрунтованими.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було здійснено вперше, отже, з 05.05.2020 року відповідач повинен був призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, тобто, показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за  Законом №1058-ІV.
Доводи апелянта про те, що у даному випадку відбулося переведення на пенсію за віком, відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не призначення з одного виду пенсії на інший за іншим законом, є необгрунтованими, враховуючи, що з 05.05.2020 року позивачу призначено новий вид пенсії, оскільки, пенсія за віком передбачена іншим Законом, ніж пенсія за вислугу років.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    Н.В. Безименна