Номер провадження: 22-ц/813/5198/21 
Номер справи місцевого суду: 520/3481/19
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Баірової Н.М. при винесенні постанови про накладення арешту коштів боржника від 16.01.2019 року у виконавчому провадженні №57873824, скасувати постанову в частині накладення арешту на зарплатний рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», та зобов`язати приватного виконавця Баірову Н.М. зняти арешт з грошових коштів на зарплатному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 .
В обґрунтування наданої скарги скаржник посилається на те, що 06.08.2018 року Київським районним судом м. Одеси постановлено вирок в кримінальній справі № 520/14550/17, в якому судом задоволено цивільний позов зацікавленої особи ОСОБА_2 про стягнення з нього – ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 20516,00 грн., і моральної шкоди в сумі 60000,00 грн., на виконання даного вироку суду 01 листопада 2018 року видано виконавчий лист №520/14550/17.
07 грудня 2018 року, як вказує скаржник, приватним виконавцем Баіровою Н.М. відкрито виконавче провадження №57873824 по примусовому виконанню вищезгаданого виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з нього коштів, а 14 грудня 2018року приватним виконавцем Баірововю Н.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в розмірі 50% доходів.
Скаржник зазначає, що 16 січня 2019 року приватним виконавцем Баірововю Н.М. винесено постанову про арешт коштів боржника в AT «Райффайзен Банк Аваль», а 17 січня 2019 року надіслано вимогу до цього ж банку надати інформацію щодо наявності відкритих рахунків на його ім 'я та розміру залишку коштів на них.
17 січня 2019 року, як стверджує скаржник, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило приватного виконавця про те, що арешт на рахунок накладено, а також надано інформацію по відкритих рахунках та залишках коштів, де зазначило, що рахунок № НОМЕР_1 являється зарплатним рахунком.
Скаржник вказує, що в ході виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 , який було заблоковано ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», на який зараховується заробітна плата, що належним чином підтверджується довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 17.01.2018 року, наданої на вимогу приватного виконавця Баірової Н.М., випискою за зарплатним картковим рахунком фізичної особи за період з 03.06.2018 року по 21.01.2019 року та довідкою №Д5-В 16/62/26 від 23 січня 2019 року, копія яких ним також надано приватному виконавцю.
Разом з тим, скаржник вважає такі дії приватного виконавця протиправними та такими, що грубо порушують його права, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено розмір відрахувань із заробітної плати, які мають спрямовуватись на погашення боргу, в даному випадку цей розмір складає 50% від доходу, тобто половина моєї зарплатні.
З урахуванням викладеного, вважаючи, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» має бути виключено з рахунків, на які був накладений арешт згідно постанови про арешт кошів боржників від 16.01.2019 року, оскільки в постанові було вказано «всі рахунки боржника», і такий арешт має бути знятий з грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною скаргою.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни (адреса: 79008, м. Львів, вул. Пекарська, 7, офіс 211), заінтересована особа - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 16.01.2019 року у виконавчому провадженні №57873824 у частині арешту коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), які містяться на рахунку для виплати заробітної плати № НОМЕР_1 (МФО 300335) в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про арешт коштів боржника від 16.01.2019 року у виконавчому провадженні №57873824 у частині арешту коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), які містяться на рахунку для виплати заробітної плати № НОМЕР_1 (МФО 300335) в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірову Наталію Михайлівну зняти арешт з коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), які містяться на рахунку для виплати заробітної плати № НОМЕР_1 (МФО 300335) в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
В решті вимог скарги – відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року, судові витрати покласти на скаржника в суді першої інстанції ОСОБА_3 та стягнути з нього на користь приватного виконавця сплачений ним судовий збір в розмірі 1921,00 грн.
В судове засідання, призначене на 16.12.2021 року, сторони не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 06.08.2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суд Одеського області від 23.10.2018 року, було, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 20516 грн. і моральну шкоду у сумі 60 000 грн., а всього 80 516 грн.
На виконання вказаного вироку 01.11.2018 року Київським районним судом м. Одеси було видано відповідний виконавчий лист.
07.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57873824 з примусового виконавчого листа №520/14550/17, виданий 01.11.2018 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 20516 грн. і моральну шкоду у сумі 60 000 грн., а всього 80 516,00 грн.
14.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою було звернуто стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 .
16.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 325570, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 88926,6грн.
Листом від 17.01.2019 року за № 81-15-8/5227-БТ АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило приватного виконавця про те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» постанова про арешт коштів боржника від 16.01.2019року ВП №57873824 прийнята до виконання, арешт накладено на кошти в межах суми 88926,60 грн., що містяться на п/р №2620214208/1168538000 (980), НОМЕР_3 (980) ОСОБА_1 . Залишок коштів на п/р № НОМЕР_1 недостатній для виконання даної постанови. Залишок коштів на п/р НОМЕР_3 відсутній для виконання даної постанови.
Крім того, листом від 22.01.2019 року за №81-15-9/900-БТ АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило приватного виконавця про те, що за наданими даними на ім`я ОСОБА_1 відкрито:
рахунок для виплати заробітної плати № НОМЕР_1 (МФО 300335), залишок коштів на якому станом на 22.01.2019р. складає 7 205грн. 06коп.;
картковий рахунок № НОМЕР_4 (МФО 325570), залишок коштів на якому станом на 22.01.2019р. відсутній.
Договорів оренди індивідуального (банківського) сейфу не знайдено.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про арешт коштів боржника, було накладено арешт, зокрема, на кошти ОСОБА_1 , які містяться на п/р № НОМЕР_1 , який є рахунком для виплати заробітної плати.
04.02.2019 року  ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця з заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку, однак листом від 12.02.2019року приватний виконавець повідомив про відсутність підстав щодо виключення рахунку із постанови про арешт коштів боржника від 16.01.2019, та відсутність правових підстав для зняття арешту з грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Райффайзен банк Аваль».
Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що внаслідок винесення приватним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 від 16.01.2019 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, який використовується останнім для отримання заробітної плати. Суд зазначив, що приватним виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною не надано жодних доказів, які б підтвердили правоту її дій, а тому дії приватного виконавця та його постанова не відповідають в повній мірі вимогам закону. Також суд зазначив, що відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії приватного виконавця Баірової Н.М. при винесенні постанови про накладення арешту коштів боржника від 16.01.2019 року у виконавчому провадженні №57873824, оскільки дії приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника були неправомірними тільки в частині, що стосується накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.  Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 рокук № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно із ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.
В поданій апеляційній скарзі, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що вона не надала суду жодних доказів, які б підтверджували правоту її дій, проте апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 20.03.2019 року апелянт подала до суду відзив на скаргу, до якого було долучено докази правомірності її дій, проте суд не взяв їх до уваги при винесенні рішення. Апелянт зазначає, що 14.12.2018 року була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 50%, у зв`язку з відсутністю іншого майна у боржника та скерована роботодавцю боржника ТзОВ «Бритіш Американ Тобакко Сейлз Енд Маркетинг Україна». Проте, як зазначає апелянт, відповідь роботодавця у формі звіту про здійснення відрахувань була направлена лише 05.02.2019 року.
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна зазначає, що 16.01.2019 року стягувач повідомив її про наявність відкритих рахунків у боржника в АТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому вона винесла постанову про арешт коштів боржника на всіх рахунках, відкритих в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
17.01.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна скерувала вимогу в АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання інформації щодо наявності відкритих рахунків боржника. Апелянт зазначає, що 25.01.2019 року їй надійшла відповідь від АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій надається інформація про те, що рахунок № НОМЕР_1 АТ «Райфайзен Банк Аваль» являється зарплатним рахунком. 28.01.2019 року апелянту надійшло повідомлення від АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій повідомляється, що арешт на рахунок накладено. При цьому апелянт зазначає, що їй стало відомо про те, що рахунок боржника № НОМЕР_1 АТ «Райфайзен Банк Аваль» є зарплатним вже після накладення на нього арешту, однак на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув на вказане уваги.
На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, дослідивши матеріали справи та подану апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив, що 16 січня 2019 року приватним виконавцем Баіровою Н.М. винесено постанову про арешт коштів боржника в AT «Райффайзен Банк Аваль», а відповідно до листа від 22.01.2019 року за №81-15-9/900-БТ АТ «Райффайзен Банк Аваль», рахунок № НОМЕР_1 є рахунком для виплати заробітної плати. З вказаного вбачається, що що внаслідок винесення приватним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 від 16.01.2019 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, який використовується останнім для отримання заробітної плати.
Щодо посилань апелянта на те, що приватному виконавцю Баірововій Н.М. стало відомо про те, що рахунок боржника № НОМЕР_1 АТ «Райфайзен Банк Аваль» є зарплатним вже після накладення на нього арешту, зовсім не виправдовують дії апелянта, оскільки вони суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 50 відсотків. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, у тому числі , які є заробітною платою боржника.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що 08 липня 2020 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 915/100/18, в якій зазначив, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на якому заборонено накладення арешту банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 3 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження».
Таким чином, апеляційний суд вважає, що приватний виконавець Баіровова Н.М. перш ніж виносити постанову про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , які містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Райфайзен Банк Аваль», повинен був перевірити в Банку статус вказаного рахунку та встановити, чи не є цей рахунок - рахунком із спеціальним режимом використання, накладення арешту на який заборонено законом.
Крім того у вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої стан 59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19.
Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило приватного виконавця про те, що рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є зарплатним рахунком, тому приватний виконавець Баірова Н.М., відповідно до вказаної постанови мала всі підстави для зняття арешту з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі, однак вказаного зроблено не було.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи 04.02.2019 року  ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця з заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку, однак листом від 12.02.2019 року приватний виконавець повідомив про відсутність підстав щодо виключення рахунку із постанови про арешт коштів боржника від 16.01.2019, та відсутність правових підстав для зняття арешту з грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Райффайзен банк Аваль».
Більш того, 14 грудня 2018року приватним виконавцем Баірововю Н.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в розмірі 50% доходів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що оскільки приватний виконавець самостійно не усунув порушення прав заявника, дії приватного виконавця та його постанова не відповідають в повній мірі вимогам закону, а тому, скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою.
За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-
                                                     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22.12.2021 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С.Комлева

С.М.Сегеда