ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 649/458/21
Номер провадження: 22-ц/819/391/22

10 лютого 2022 року                  м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)        Воронцової Л. П.
суддів:                 Ігнатенко П.Я. 
                         Полікарпової О. М.
секретар                                        Плохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2  та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
В С Т А Н О В И В:
       У червні 2021 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх донька ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно: земельна ділянка, площею 1,61 га, кадастровий номер 6521281100:05:002:0003, 6521281100:05:002:0005, що розташована на території Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області. Серед спадкоємців, які прийняли спадщину на даний час є чоловік доньки - ОСОБА_1 , який проживав разом з нею. 
       З метою прийняття спадщини вони почали збирати необхідні документи для нотаріального оформлення і подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, але через хворобу та перебування на лікуванні не змогли вчасно звернутись до нотаріуса. 
       Зазначали, що у зв`язку з оголошенням карантину в Україні, нотаріуси прийом не здійснювали, не приймали громадян й інші державні органи, які видавали необхідні документи для оформлення, в результаті чого вони пропустили встановлений законом строк.        Вважають, що строк для прийняття спадщини після смерті їх доньки пропущено з поважних причин. Просили визначити додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
       Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року позов задоволено. 
       Визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.  
       В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд необґрунтовано дійшов висновку, що доводи позивачів є такими, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємців щодо подання заяви про прийняття спадщини у передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають установленим обставинам справи.
       Позивачі були обізнаними про смерть доньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , а захворювання на короновірус через п`ять місяців з моменту відкриття спадщини не є поважною причиною пропуску строку на її прийняття. Безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 і його представник адвокат Черноморченко М.М. апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених у ній, пояснили, що незважаючи на надані позивачами докази їх хвороби, вважають, що у позивачів було достатньо часу впродовж шестимісячного строку на прийняття спадщини.
        ОСОБА_2 і ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін. Пояснили, що після смерті доньки вони довго не могли себе опанувати, перебували у стані сильного душевного і психологічного потрясіння.         ОСОБА_2 у цей період захворів на ковід, лікувався стаціонарно і амбулаторно, ОСОБА_3 також проходила курс лікування внаслідок отриманого психічного розладу.        Крім того, були встановлені карантинні обмеження і у транспортному сполученні із районним центром, від якого вони проживають на відстані 25 км, і обмеження у роботі нотаріусів вплинули на неможливість своєчасного подання документів нотаріусу. 
       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши доповідача, осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропустили шестимісячний строк, встановлений ч. 1 
ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після померлої ОСОБА_4 у зв`язку з їх захворюванням на коронавірусну хворобу та у зв`язку з введенням на території України режиму надзвичайної ситуації через поширення на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, тому вони не мали можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк, що є поважною обставиною пропуску вказаного строку.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
       Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.        Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
       З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, з 17 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. /а.с. 8/
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. (а.с. 7).
       Після її смерті відкрилася спадщина на належне спадкодавиці нерухоме майно: земельну ділянку, площею 1,61 га, кадастровий номер 6521281100:05:002:0003, 6521281100:05:002:0005, що розташована на території Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області. /а.с. 5/.
       Позивачі є батьками померлої ОСОБА_4 . (а.с.9).
       Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є: відповідач 
ОСОБА_1 та позивачі – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
       Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Жолуденко О.О. заведено спадкову справу номер 34/2021 після смерті ОСОБА_4 .(а.с.33 -57).
       24 травня 2021 року приватний нотаріус Жолуденко О.О. роз`яснив на звернення Костецьких про можливість їх звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.(а.с.51).
       Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
       У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
       Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
       У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
       Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
       Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
       Аналіз положень частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
       У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
       Як вбачається з наданих позивачами суду доказів на підтвердження поважності причини пропуску ними строку подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 у період з 19.11.2020 по 17.12.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні районної лікарні з діагнозом вірусна пневмонія 
covid -19, гостра респіраторне захворювання, виписаний під нагляд сімейного лікаря. Згідно дослідження комп`ютерної томографії легень ОСОБА_2 від 19.11.2020, він має близько 40% ураження легеневої парехіми. Відповідно до епікрізу КПП «Херсонський обласний заклад з надання психіатрічної допомоги» ХОР, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.10.2020 по 03.11.2020, виписана під нагляд районного психіатра з продовженням лікування в амбулаторних умовах. Згідно довідок завідуючого Катеринінським ФП, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знаходилися на амбулаторному лікуванні з 28.03.2021 по 14.04.2021 року з діагнозом «підозра на коронавірус».
       Пояснення позивачів об`єктивно підтверджуються відповідними письмовими доказами, які відповідачем не спростовані.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19 , спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» (з подальшими змінами) з 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин.
       Внаслідок карантинних обмежень обмежувалося пересування громадян та вводилися певні обмеження для осіб.
       Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19/5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.
       Аналіз встановлених обставин справи і наданих доказів свідчить про те, що стан здоров`я позивачів є тією непереборною обставиною, що виникла незалежно від їх волі, пов`язана з істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини. Крім того, запроваджений на всій території України карантин з метою запобігання поширенню на території України COVID-19 також обмежив дії спадкоємців на вчасне подання заяви про прийняття спадщини. Саме ці обставини суд визнав поважними. 
       Аналогічних висновків щодо впливу карантинних обмежень на своєчасне прийняття спадкоємцем спадщини дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 206/3473/20 (провадження № 61-10735св21).
       Доводи апеляційної скарги про те, що захворювання подружжя ОСОБА_5 не є поважною причиною пропуску шестимісячного строку, судом не приймаються до уваги, оскільки надані суду позивачами докази беззаперечно свідчать про те, що позивачі пропустили шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після померлої ОСОБА_4 з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для їх вчинення.
       Посилання апелянта на ту обставину, що позивачі мали звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем свого проживання, до уваги не приймаються, оскільки згідно п.1.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 зазначено, що заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачі проживають в селі Катеринівка, Великолепетиського району, місцем відкриття спадщини є місце проживання їх доньки на момент смерті, тобто смт. Велика Лепетиха, і дані населенні пункти знаходяться на відстані один від одного – 25 км, при тому що були запроваджені і діяли карантинні обмеження у русі транспорту та роботі нотаріальних контор.
       Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України .
       Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
       Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
       Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.
       Керуючись ст. 367 , 374 , 375 , ЦПК України , суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Дата складання повного тексту постанови 11 лютого 2022 року.

Головуючий         Л.П. Воронцова 

Судді:         П.Я. Ігнатенко 

                О.М. Полікарпова