УХВАЛА

28 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/7036/20
адміністративне провадження № К/9901/45811/21  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року   
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №280/7036/20 за позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням ст.29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 , за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману частину. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Якимівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік.
Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Якимівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно в розмірі 169095,39 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто п`ять гривень 39 коп.) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, посилаючись у касаційній скарзі на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначив про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20. Однак, як вбачається із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, судом прийнято рішення із врахуванням висновків вищевказаної постанови Верховного Суду. А тому таке посилання відповідача на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України є безпідставним.
Також підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає неврахування судом апеляційної інстанції під час розгляду справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 липня 2021 року у справі №340/1727/20, від 28 липня 2021 року у справі №340/1901/20, від 28 липня 2021 року у справі №160/6740/20, правовідносини у яких, на думку скаржника, є подібними правовідносинам у даній справі, відносно того, що судові рішення на користь суддів виконуються за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів із вказаної бюджетної програми.
Доводи заявника касаційної скарги, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме: не дотримано вимоги статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17 щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, що, на думку відповідача, є підставою касаційного оскарження на підставі пункту 4 частини 4 статті 246 КАС України, є безпідставними, оскільки підстави касаційного оскарження судових рішень визначені виключно частиною четвертою статті 328 КАС України.
Разом з тим, вказані доводи скаржника наведені без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 4 статті 328 КАС України.
Суд зазначає, що у разі посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, необхідно зазначити яку норму права застосовано судом апеляційної інстанції без врахування висновку Верховного Суду.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України  недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставним посилання скаржника на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.
Посилання скаржника на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження також є безпідставними, оскільки у разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами 2 та 3 статті 353 КАС України.
Отже, необхідно зазначити підставу, визначену частинами 2 та 3 статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України.
Доводи скаржника щодо неправильного застосування (незастосування) судами статті 19 Конституції України, статей 23, 51 Бюджетного кодексу України, частин 1, 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», пунктів 47-48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, неправильного тлумачення положення статті 130 Конституції України; а також ненадання судом апеляційної інстанції мотивованої оцінки доводам з приводу нарахування територіальним управлінням позивачу у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року суддівської винагороди у розмірі встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», недотримання судом першої інстанції вимог частини 2 статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України "Про Конституційний суд України", можливості виконання оскаржуваних судових рішень виключно за рахунок бюджетної програми, передбаченої для виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату суду, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, та не містить підстав, передбачених частинами 2 та 3 статті 353 КАС України.
Крім того, у тексті касаційної скарги міститься посилання скаржника на обґрунтування своєї позиції у розділах 1 - 3 касаційної скарги.
Водночас Суд зазначає, що у розділах 1 - 3 касаційної скарги скаржником наведено частковий опис обставин справи, процитовано положення Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", інші нормативно-правові акти, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, проте Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Запорізькій області не виклало ці мотиви у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною 4 статті 328 КАС України. 
З урахуванням змін до  КАС України, внесених  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX  і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зупинення виконання судових рішень та відстрочення сплати судового збору суд не вирішує. Керуючись статтями 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №280/7036/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.      

Суддя Верховного Суду                                                                         В. Е. Мацедонська