ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Херсон

Номер справи: 662/767/21
Номер провадження: 22-ц/819/434/22
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя - доповідач)         Воронцової Л. П.
суддів:         Ігнатенко П.Я. 
        Полікарпової О. М.
секретар         Савицька А.В.
       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
       26 квітня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.03.2010 року, згідно з умовами якої останній було надано кредит і відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, видано кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3600,00 гривень. 
Вказує на те, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими Договором та в межах кредитного ліміту.
У порушення умов договору остання зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08 квітня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 13723,52 гривень, яка складається з: 3467,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 3467,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7324,31 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2932,05 грн. - нарахована пеня.
Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 11 391,47 грн., яка складається:
3467,16 грн. - заборгованість за кредитом.
7324,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 
600,00 грн. - заборгованість за пенею.
З огляду на зазначене вище, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 03.03.2010 року в розмірі 11391,47 гривень, а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
Заочним рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 03.03.2010 року станом на 08.04.2021 року у сумі 3467,16 (три тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 16 коп., яка складається з: 3467,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, і судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 573,40 (п`ятсот сімдесят три гривні) 40 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати зазначене рішення в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами та пенею.
Скаржник звертає увагу, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов в правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк підтвердила своїм підписом факт ознайомлення з умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті Банку. 
Крім того, апелянт вказує на те, що крім анкети-заяви відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки "Універсальна" 55, в якій зазначено умови кредитування, строки, відсоткова ставка та інше. Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, в тому числі, щодо сплати відсотків, пені. Таким чином, правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №342/180/17 у даному випадку не можуть бути застосовані.
З виписки по рахункам відповідача вбачається, що остання користувалась кредитними коштами через банкомати, а отже й отримала кредитні картки «Універсальна» 55. 
Також є доведеним факт укладання між банком та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалась грошовими коштами, виконувала умови кредитного договору, частково сплачувала заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже відповідачка визнала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржено, тому апеляційний суд у відповідності до вимог ч.1ст.367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, щодо відмови у стягненні заборгованості по відсоткам і пені. 
Згідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
        Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  між сторонами 03.03.2010 року укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. (а.с. 18) 
На підтвердження факту укладення договору позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/), та довідку про умови кредитування з використання платіжної картки «Універсальна» (а.с. 19) 
Відповідачем не виконуються умови договору та станом на 08.04.2021 року заборгованість згідно розрахунку наданого Банком, яку просить стягнути позивач з відповідача за договором №б/н від 03.03.2010 року, становить 11391,47 гривень.(а.с. 5-15) 
Задовольняючи частково позов про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що у зв`язку з відсутністю підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та відповідальність у вигляді неустойки, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, і не можна вважати вказаний договір договором приєднання. 
Колегія суддів повністю не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки вони не відповідають обставинам справи і суд дійшов до них із порушенням норм процесуального права. 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Оскільки Умови і Правила надання банком послуг не підписані відповідачем, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що між сторонами наявний договір приєднання. 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2010 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. (а.с. 18), того ж дня остання підписала довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В довідці зазначено, що відповідач отримує кредитну карту з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячного платежу -7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, передбачено нарахування пені за порушення зобов`язань. 
Згідно довідки Банку, за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 видано кредитні картки: №  НОМЕР_1 з датою відкриття 04.03.2010 року та терміном дії до 11/13; №  НОМЕР_2 з датою відкриття 14.03.2011 року та терміном дії до 01/15; № НОМЕР_3 з датою відкриття 18.07.2014 року та терміном дії до 07/18; № НОМЕР_4 з датою відкриття 15.02.2015 року та терміном дії до 02/19; (а.с.17) 
Також позивачем надано банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 04.03.2010 року по 01.11.2020 року (за вказаними картками), яка має статус первинного документу, з якої вбачається що відповідачка активно користувалася кредитними картками, знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором. (а.с.11-15).
З довідки банку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача вбачається, що 04.03.2010 року банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн.; 25.01.2011 року кредитний ліміт зменшено та встановлено у розмірі 200 грн.; 15.11.2011 року кредитний ліміт зменшено та встановлено у розмірі 180 грн; 29.12.2011 року кредитний ліміт зменшено та встановлено у розмірі 0,00 грн; 20.1.2012 року кредитний ліміт збільшено та встановлено 3,600 грн; 17.01.2020 року кредитний ліміт зменшено та встановлено 0,00 грн. (а.с. 16) 
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 , яку просить стягнути Банк за кредитним договором №б/н від 03.03.2010 року становить 11391,47 гривень, і складається з: 3467,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 3467,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7324,31 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 600 грн. - за пенею. 
Ні до суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції відповідач заперечень щодо позову та апеляційної скарги не надала, не заперечила та не спростувала доводів Банку. 
Згідно довідки про умови кредитування, які підписані відповідачем та не спростовуються, відсотки за користування кредитом - 2,5% на місяць (30% річних), пеня за порушення зобов`язань. 
Оскільки сторонами було погоджено умови кредитування щодо нарахування та сплати процентів і пені, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги Банку в цій частині та доводи апеляційної скарги. 
       На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що заява позичальника містить посилання на базову процентну ставку в 2,5 % на місяць (30 % на рік), а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по процентах та пені. 
       Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачки, позивачем здійснено нарахування відсотків та пені за користування кредитними коштами за період з 04.03.2010 по 31.10.2020 року, тоді як строк дії кредитних карток, виданих банком ОСОБА_1 сплив 02/19, що суперечить вимогам чинного законодавства.
       Враховуючи, що на умовах договору, який був укладений сторонами, не передбачено право Банку збільшення процентів за користування кредитом, і докази повідомлення відповідачки про таке збільшення, позивач суду не надав, апеляційний суд вважає, що збільшення Банком з 29.08.2014 року процентної ставки є таким, що не передбачено умовами договору, тому є незаконним. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)).
Строк закінчення картки є 02/19 року, тому банк мав право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку до 02/19 року.
Вимога про стягнення заборгованості по процентам, на думку апеляційного суду, підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2014 року, процентна ставка становила 30% на рік (тобто 2,5 % на місяць), заборгованість по процентах становила 132,46 грн., з 23.09.2014 року, Банк неправомірно підвищив процентну ставку до 34,8% на рік (тобто 2,9% на місяць), заборгованість по процентах збільшувалась, зокрема станом на 08.04.2021 року становить 7324,31 грн. 
З урахуванням відсутності доказів погодження з позичальником збільшення (вище 2,5 % на місяць, тобто 30 % на рік) процентної ставки, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (7324,31 грн ). Натомість наявні підстави для стягнення заборгованості за процентами в розмірі 4 703,33 грн, яка обраховується по 02/19 року (строк закінчення дії картки), а саме: за період до 29.08.2014 року за ставкою 30% у розмірі 132,46 грн; за період з 23.09.2014 року по 28.02.2019 року за ставкою 30% у розмірі 4570,87грн (3467,16 грн (тіло кредиту) х 30 % (розмір відсоткової ставки)/ 360 х 1582 (кількість днів). 
Що стосується доводів апеляційної скарги про відмову стягненні пені, апеляційний суд вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за пенею. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 підписавши довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 55»,         погодила зазначені в довідці умови нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, колегія суддів приходить до наступного. 
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Враховуючи, що порушення ОСОБА_1 зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.
Встановивши, що відповідач порушила взяті на себе за кредитним договором зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, визнавши доведеними ці обставини що підтверджуються наданим Банком розрахунком заборгованості по сплаті пені, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 600,00 грн. в рахунок заборгованості за нарахованою пенею, підлягають задоволенню. 
       Отже, стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 5 303,33 грн, з яких: 4703,30 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 600 грн заборгованість за пенею. 
       Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені, скасуванню, ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, а саме про стягнення з відповідачки на користь позивача 4 703,33 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, та 600,00грн пені.
       Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       З урахуванням задоволених позовних вимог на 76,99% (8770,46 грн х 100% : 11 391,47 грн), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1747,70 грн (76,99% х 2270,00грн : 100%). Відтак, в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з відповідачки на користь позивача, з 573,40грн до 1747,70 грн.
       Підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору понесені у зв`язку зі сплатою при поданні апеляційної скарги, в розмірі 2278.62грн (66,92% х 3405,00 грн : 100%).         
       Керуючись ст.367, ст.374, 375, ст.376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.
       Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 4703,33 заборгованості за простроченими відсотками та 600,00грн нарахованої пені. 
Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з 573,40грн до 1747,70 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги, в розмірі 2278.62 грн. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Дата складення повного тексту постанови 20 січня 2022 року.

Головуючий: Л.П. Воронцова
Судді: П.Я. Ігнатенко 
О.М. Полікарпова