ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2649/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гарань С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    Єгорової Н.М.,
суддів                                        Сорочка Є.О., Федотова І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Міністерство оборони України, у якому просив: 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести розслідування щодо причин та обставин отримання ОСОБА_1 , травми під час проходження військової служби, за результатами якого скласти акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360, а також відповідний документ, передбачений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання положень Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, що затверджена Наказом Міністра оборони України № 36 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 січня 2021 року щодо розслідування причин та обставин отримання ним травми під час проходження військової служби. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2021 року, призначити та провести службове розслідування обставин отримання ОСОБА_1 , травми під час проходження військової служби у відповідності до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 36 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що  документи, які свідчать про наявність події травмування позивача у 2017 році відсутні та до заяви останнім також надано не було. Також наголошує на тому, що позивач не є військовослужбовцем у розумінні ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тому щодо нього не може бути проведено розслідування, оскільки законодавством не передбачено проведення розслідування командиром військової частини щодо осіб звільнених з військової служби. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач наголошує на тому, що лише у жовтні 2020 року стало відомо, що факт його травмування не зафіксовано та службове розслідування не проводилося.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , водій 3 автомобільного взводу 1 автомобільної роти звільнений у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно наказу №21-РС від 30 березня 2019 року командира військової частини НОМЕР_2 .
За твердженням позивача в період проходження військової служби ним була отримана травма, в результаті чого згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААБ №471831 від 02 березня 2020 року позивачу була присвоєна II (друга) група інвалідності, причина інвалідності травма ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. 
ОСОБА_1 звернувся до Тальнівського районного військового комісаріату із клопотанням від 24 червня 2020 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із травмою, пов`язаною з проходженням військової служби. В жовтні 2020 року позивачем отримано витяг з протоколу №110 від 30 липня 2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Згідно вищевказаного витягу з протоколу комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із травмою, пов`язаною з проходженням військової служби, оскільки відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги ..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
При цьому військова частина НОМЕР_2 (правонаступник військова частина НОМЕР_1 ) листом №1431 від 26 червня 2020 року повідомила комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про те, що факт травмування позивача не зафіксовано та службове розслідування не проводилося.
Позивач звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_2 (правонаступник військова частина НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України із заявою від 18 січня 2021 року та з вимогою провести розслідування щодо причин та обставин отримання травми під час проходження військової служби, за результатами якого скласти відповідний документ, передбачений Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року №36 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Вказана заява отримана відповідачем 20 січня 2021 року.
За твердженням позивача він не отримував жодної письмової відповіді про результати розгляду його заяви від 18 січня 2021 року.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що норми Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 визначають обов`язок командирів військових частин по кожному нещасного випадку провести службове розслідування. Зважаючи на дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції зазначив, що необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 18 січня 2021 року, призначити та провести службове розслідування обставин отримання ОСОБА_1 травми під час проходження військової служби у відповідності до вказаної Інструкції
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено початок і закінчення проходження військової служби, а також час та місце виконання обов`язків військової служби.
Згідно із частиною 3 статті 24 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент проходження позивачем війкової служби за контрактом) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (в подальшому - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (в подальшому - Інструкція № 36, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Згідно із приписами пункту 2 розділу ІІ Інструкції про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:
- терміново організувати надання домедичної допомоги, а по можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за необхідності його доставку до військового або найближчого лікувального закладу;
- негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;
- зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Інструкції нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.
За пунктом 5 розділу ІІ Інструкції командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 згідно з додатком 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1), а також протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо).
Пункт 8 Розділу ІІ Інструкції вказує, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти діб з моменту її утворення.
Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана:
- обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;
- з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;
- скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 згідно з додатком 3 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину.
До акта додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.
Як зазначено у пункті 9 Інструкції, якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2.
Отже, за змістом наведених норм Інструкції вбачається, що останніми регламентовано чіткий порядок та особливості розслідування нещасних випадків з військовослужбовцями у Збройних Силах України, а саме встановлено певний алгоритм дій, які повинні бути вчинені як з боку військовослужбовця або особи, що представляє цього військовослужбовця, з яким трапився нещасний випадок, в тому числі його безпосереднього командира (начальника) або керівника робіт так і зі сторони командування військової частини, у разі отримання ним відповідного звернення від останніх.
При цьому, приписами Інструкції встановлено, що відповідні сповіщення про нещасний випадок повинні відбуватись негайно, після чого визначено певний алгоритм дій уповноважених осіб направлених зокрема на розслідування нещасного випадку, а у протилежному випадку, тобто коли про такий випадок не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності потерпілого настала не відразу - зазначене розслідування проводиться протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
Як вже зазначалось, за змістом пункту 1 розділу II Інструкції відповідне розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, який призвів до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, і був облікований у встановленому порядку.
У свою чергу, пункт 3 розділу II Інструкції вказує на необхідність негайного повідомлення потерпілим від нещасного випадку, або військовослужбовцем, який його виявив, чи іншою особою безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт, а в подальшому також негайного повідомлення останніми командування військової частини.
В тому ж разі, коли про нещасний випадок не було своєчасно повідомлено, або внаслідок такого нещасного випадку втрата працездатності військовослужбовця настала не відразу, потерпілий військовослужбовець повинен подати рапорт, або відповідна заява може бути подана особою, яка представляє такого військовослужбовця.
Втім, ані позивачем, ані відповідачем не було надано доказів наявності своєчасного повідомлення про нещасний випадок з військовослужбовцем ОСОБА_1 , зокрема як самим потерпілим, військовослужбовцями чи іншими особами, які виявили такий випадок - свого безпосереднього командира (начальника) або керівника робіт, так і повідомлення останніми (безпосереднім командиром (начальником) або керівником робіт) - командира військової частини.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що приписами вказаної Інструкції фактично не унормовано чітких строків, протягом якого можливе проведення даного розслідування, адже за змістом Інструкції передбачена альтернатива - вчинення регламентованих дій у разі негайного сповіщення відповідних осіб про нещасний випадок, та у протилежному випадку (або коли втрата працездатності настала не відразу) - цих же дій, але протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
У даному випадку, відповідне звернення до відповідача мало місце вже після звільнення позивача з лав Збройних Сил України та містило прохання провести розслідування нещасного випадку, що за його твердженням мало місце під час несенням ним військової служби.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем не проведено службове розслідування та не надано відповідь на заяву позивача від 18 січня 2021 року щодо необхідності проведення службового розслідування причин та обставин отримання ним травми під час проходження військової служби, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. 
Відповідно до пункту 1.6 розділу 1 Інструкції №36 за результатами розслідування нещасних випадків складається акт. Нещасні випадки, на які складається акт про нещасний випадок, реєструються у журналі реєстрації потерпілих від нещасних випадків.
Відповідно до п. 18 Розділу ІІ Інструкції №36 за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.
Таким чином, виданню вказаних документів передує певна процедура, передбачена законодавством, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.
Коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок, про те, що суд першої інстанції правильно зобов`язав військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2021 року, призначити та провести службове розслідування обставин отримання ОСОБА_1 , травми під час проходження військової служби у відповідності до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 36 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на зазначені обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                          Є.О. Сорочко                                                                                                                        
                                                                                                    І.В. Федотов