КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 січня 2022 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 756/7770/21
номер провадження №22-ц/824/1560/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Нежури В.А.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Панченко Ольги Олексіївни 
на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року /суддя Шролик І.С./
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживача, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ПУМБ», в якому просив суд: визнати неправомірними дії АТ «ПУМБ» в частині автоматичного списання з карткових рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , належних ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 20088124601 від 30 вересня 2017 року, № 1001409591201 від 21 вересня 2019 року та № 100163639601 від 15 липня 2020 року та стягнути їх на свою користь в розмірі 32887, 91 грн.
Рішенням  Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в частині автоматичного (договірного) списання з карткового рахунку НОМЕР_2 грошових коштів, що належать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 1001409591201 від 21 вересня 2019 року та № 100163639601 від 15 липня 2020 року. Стягнуто з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списані кошти з карткового рахунку НОМЕР_2 в сумі 15482,05 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. /а.с. 173-179/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «Перший український міжнародний банк» Панченко О.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що було надано усі редакції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), які діяли упродовж договірних відносин між сторонами. Всі редакції містять умову договірного списання коштів, і не мають суперечностей з підписаними заявами. Отже, у даній справі фактор надання відповідачем ДКБО в редакціях, що найбільш для нього сприятливі, відсутній, а тому посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-13цсІ9) є неправильними. Вказувала також, що заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001636396801 підписана 15.07.2020, тобто, вже коли діяла нова норма ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка регулює порядок укладення договорів фінансових послуг шляхом підписання індивідуальної частини та розміщенням публічної частини на веб-сайті. Таким чином, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (в редакції Закону України від 20.09.2019) є публічною частиною договору, до якої приєднався позивач, підписавши Заяву про приєднання до ДКБО N9 1001636396801 від 15.07.2020, яка є індивідуальною частиною договору. Наголошувала, що позивач своїм підписом підтвердив згоду та розуміння з умовами ДКБО, про що зазначено у заявах, а тому дії щодо автоматичного списання грошових коштів з боку банку правомірні.
ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Наголошував, що підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У заявах відсутні умови про те, що позивач доручав відповідачу проводити автоматичне договірне списання з будь-якого іншого рахунку, відкритого у АТ «ПУМБ», грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, надані відповідачем публічні пропозиції не містять підпису позичальника. Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що надані відповідачем та містяться в матеріалах даної справи, ним не визнаються та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину договорів, укладених між сторонами 21.09.2019 року та 15.07.2020 року, шляхом підписання відповідних заяв. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені заявою позичальника та анкетою-заявою. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що між сторонами підписано три заяви про на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування заява № 200881024601 від 30 вересня 2017 року, № 10011409591201 від 21 вересня 2019 року та заява № 1001636396801 від 15 липня 2020 року (а.с. 15-17).
Окрім того, на ім`я ОСОБА_1 у АТ «ПУМБ» відкрито карткові рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .
 
Згідно інформації про рух коштів по зазначеним рахункам в період з 18 вересня 2020 року по 06 травня 2021 року по рахунку НОМЕР_2 та в період з 05 березня 2002 року по 03 липня 2020 року по рахунку НОМЕР_1 було проведено автоматичне списання грошових коштів (а.с. 12-14).
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26 січня 2021 року (справа 756/8348/20) задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано неправомірними дії АТ «ПУМБ» в частині автоматичного списання з карткового рахунку ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20088124601 від 30 вересня 2017 року. Стягнути з АТ «ПУМБ» на його користь неправомірно списані кошти у розмірі 10624, 74 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 25 березня 2020 року (справа 756/16669/19) задоволено позов ОСОБА_1 визнано недійсним пункт 4 кредитного договору № 10011409591201 від 21 вересня 2019 року, який передбачає щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 % від суми наданого споживчого кредиту, що еквівалентно 1794,00 гривень у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк». Визнано недійсним графік платежів договору № 1001409591201 від 21.09.2019, яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1794,00 гривень. Зобов`язано АТ «ПУМБ» зарахувати сплачену ОСОБА_1 комісію за обслуговування кредитної заборгованості за весь час дії кредиту в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом № 1001409591201 від 21.09.2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Між сторонами виник спір стосовно правомірності автоматичного списання відповідачем АТ «ПУМБ» грошових коштів, що перебували на карткових рахунках позивача з метою погашення заборгованості за кредитними договорами.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами частин першої, другої статті 207 ЦК України про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1-3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.
Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано тексти заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які не містять положення про його згоду на автоматичне списання наявних в нього грошових коштів на відкритих карткових рахунках на погашення кредитної заборгованості (а.с. 15-17).
Заперечуючи проти позову представник відповідача надала суду до відзиву Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 10 червня 2017 року, від 12 червня 2019 року, від 15 березня 2021 року, які діяли на час автоматичного списання коштів та підтверджують його правомірність.(а.с. 38-58).
Встановивши відсутність у заяві відомостей про конкретні запропоновані умови публічної пропозиції та відсутність у заяві на приєднання домовленості сторін про надання права відповідачу автоматичного списання грошових коштів з будь-якого рахунку відкритого на ім`я позивача, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що надані АТ «ПУМБ» Публічні пропозиції на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеної між сторонами заяви на приєднання, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У заявах № 1001409591201 від 21 вересня 2019 року та № 100163639601 від 15 липня 2020 року відсутні умови про те, що позивач доручав відповідачу проводити автоматичне договірне списання з будь-якого іншого рахунку, відкритого у АТ «ПУМБ», грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, надані відповідачем публічні пропозиції не містять підпису позичальника, тому, суд першої інстанції  дійшов обґрунтованих висновків, що АТ «ПУМБ» безпідставно списує грошові кошти з банківських рахунків позивача рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на погашення кредитної заборгованості.
Таким чином, оскільки позовні вимоги про автоматичне списання грошових коштів за 05 березня 2020 року, 03 квітня 2020 року, 05 травня 2020 року, 05 червня 2020 року, 03 липня 2020 року на загальну суму 10624,67 грн. були предметом судового розгляду та щодо них ухвалене судове рішення, судом встановлено неправомірність списання коштів в загальному обсязі 15482,05 грн., а саме : 06 травня 2021 року в сумі 7958,52 грн., 05 травня 2021 року - 105,21 грн., 05 травня 2021 року -6848,32 грн., 14 квітня 2021 року - 100 грн., 18 вересня 2020 року - 470 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо внесення змін до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (в редакції закону України від 20.09.2019), апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.
Пункт 4 частини 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» вказує, що примірник договору, укладеного у паперовому вигляді, а також додатки до нього (за наявності) надаються особою, яка надає фінансові послуги, клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги.
У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.
Індивідуальна частина договору укладається з клієнтом у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) з обов`язковим зазначенням у такому договорі умов, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо індивідуальна частина договору укладена в паперовому вигляді, примірник індивідуальної частини та додатки до неї (за наявності) надається клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо такий примірник за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта направлений клієнту на його електронну адресу або направлений клієнту за його вибором в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.
Таким чином, обов`язок доведення того, що примірник договору (змін до договору) був переданий клієнту, покладається на особу, яка надає фінансову послугу.
З огляду на викладені вище приписи законодавства, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу про доведення до відома позивача умов ДКБО як під час укладання кредитних договорів так і після їх укладення. Також відповідачем не надано жодного документу по якому проведено ідентифікацію позивача на сайті www.pumb.ua Відсутні відомості про підписання ДКБО електронним цифровим підписом позивача тощо.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дій в частині автоматичного (договірного) списання коштів з карткового рахунку.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17; Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року в справі № 285/3013/16.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Панченко Ольги Олексіївни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року - залишити без задоволення.  
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: