Справа № 369/12917/17                                                                                                            Головуючий в суді І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/1097/2022                                                                                           Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 лютого 2022 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що він проживав разом з ОСОБА_3 протягом останніх десяти років однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони разом проживали, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали. 
За час спільного проживання ними у 2016 році було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира проінвестована ними ще в 2016 році за спільні кошти, які вони накопичували протягом дев`яти років спільного проживання, а з 2017 року за спільні кошти почали проводити ремонтні роботи в цій квартирі. 
Також, за спільні кошти вони придбали і автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 .  Вказує, що квартира та автомобіль хоча і були оформлені на ОСОБА_3 , проте є їх спільною сумісною власністю.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті між ним та матір`ю ОСОБА_3 - відповідачкою ОСОБА_2 виник спір щодо цього майна. Остання заперечує його право на частину квартири та автомобіля. У добровільному порядку вона відмовляється визнавати його частку у спільному майні. 
На підставі викладеного, просив суд визнати факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства в період з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року його та ОСОБА_3 та визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 , їх спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на Ѕ частини цієї квартири та автомобіля, а  судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував численних письмових доказів, показань близьких родичів відповідачки і померлої ОСОБА_3 та багатьох свідків, які об`єктивно підтверджують факт їх тривалого спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період  з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року та безпідставно віддав перевагу неправдивим доводам відповідача.
Від представника ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких вона просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду беззаперечних та переконливих доказів того, що позивач проживав спільно з ОСОБА_3 , вів з нею спільне господарство, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю та, що ці докази є недостатніми для прийняття рішення про задоволення позову.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області і її поховання було проведено позивачем, що підтверджується  договором-замовленням №4.8372К на організацію та проведення поховання від 22 липня 2017 року, укладеного між РС СКП «Київський крематорій» та ОСОБА_1   та свідоцтвом про поховання №6.15278К від 02 жовтня 2017 року.
22 березня 2012 року за договором купівлі-продажу був придбаний автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 157500 грн., що підтверджено контрактом та рахунком фактурою №483451_РФ_00210489, який було оформлено на ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована з 19 травня 1994 року по день смерті за адресою: АДРЕСА_2 .
16 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір на пайову участь у будівництві №П-3-1, а саме квартири АДРЕСА_1 . Розмір пайового внеску становить 304 300 грн. Покупцем за договором вказано ОСОБА_3 .
Згідно довідки №1842 від 11 жовтня 2017 року, виданої Крюківщинською сільською радою, квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_3 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19159000 від 20 лютого 2017 року.
Згідно довідки ТОВ «ЖК Молодіжне містечко» від 10 жовтня 2017 року комунальні платежі за квартиру АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2017 року по 10 жовтня 2017 року сплачували власник квартири ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_2 .
З копій закордонних паспортів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали спільні поїздки за кордон, що також підтверджується фотокартками зі спільного відпочинку. 
При розгляді справи судом першої інстанції були допитані свідки як позивача так і відповідача.
Свідок ОСОБА_5 (мати відповідачки) повідомила, що її внучка ОСОБА_3 багато років жила з позивачем у його трикімнатній квартирі, в якій мешкало три сім`ї. Також, вказувала, що перший раз була в квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ще  у 2008 році. Позивач з внучкою ОСОБА_3 часто провідували її в селі. Вікторія розповідала їй, що за спільні кошти її та позивача вони придбали автомобіль Suzuki і  квартиру.
Свідок ОСОБА_6 (рідна сестра матері відповідачки ОСОБА_5 ) вказувала, що ОСОБА_3 разом позивачем прожили 10 років на його квартирі, а з відповідачкою ОСОБА_3 бачилася не частіше 2 разів на місяць і що їй відомо зі слів ОСОБА_3 , що однокімнатну квартиру вони з позивачем ОСОБА_1 придбавали  за спільні кошти. 
Свідок ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_3 з Геною познайомилися в 2007 році, він багато разів був у них в гостях, стосунки у них були як у сімейної пари, всі покупки вони робили разом, позивач купив їй машину, вони планували переїхати у придбану ними нову квартиру і зареєструвати шлюб та, що ОСОБА_3 ніколи постійно не проживала з матір`ю з часу знайомства з позивачем.
Свідок ОСОБА_9 (подруга ОСОБА_3 ) та її чоловік ОСОБА_10 пояснювали, що вони разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їздили на відпочинки, ходили один до одного в гості. Віка з Геною все робили і планували разом, в 2017 році запрошували їх на новосілля. ОСОБА_3 жалілася, що її мама дуже не задоволена, що вона проживає з позивачем.
 Аналогічні пояснення щодо факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2007 року і до дня смерті ОСОБА_3   однією сім`єю та ведення ними спільного господарства дали в місцевому суді свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ін.
 Оцінюючи покази допитаних в судовому засіданні свідків з боку позивача, суд першої інстанції визнав їх суперечливими та такими що не містять будь-яких об`єктивних даних, що підтверджували б факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2007 року і до дня смерті ОСОБА_3   однією сім`єю та ведення ними спільного господарства.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, позаяк з письмових матеріалів справи та показань численних свідків у місцевому суді вбачається, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тривалий час з 2007 року та по день смерті ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, при цьому, свідки зі сторони відповідачки давали пояснення щодо особистих стосунків ОСОБА_3 з відповідачкою та розповідали про події, що стосуються молодості ОСОБА_3 , які відбувалися до 2007 року, та вказували, що останнім часом ОСОБА_3 приїжджала до матері рідко, тільки на свята.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції також виходив з того, що ОСОБА_1 не надав пояснень про наявність у ОСОБА_3 кредитних зобов`язань, участі в їх погашенні, однак, як пояснював позивач допитаний як свідок в суді першої інстанції, він з 2008 року не був офіційно працевлаштований, постачав товари для торгівлі на ринку, тому спірне майно оформлювалося на ОСОБА_3 , а придбавалося за рахунок спільного сімейного бюджету.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Глава 8 СК України регулює право спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Тлумачення статей 60, 74 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто як майно, нажите під час перебування в шлюбі, так і майно жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі                   № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.
Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі                         № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності на спірну квартиру та автомобіль, придбаних ОСОБА_3 з ОСОБА_1  в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Посилання відповідачки на те, що з відомостей про доходи ОСОБА_1 вбачається, що за період 2013-2017 років він не мав офіційного доходу та не брав участі в придбанні спірної квартири та автомобіля, оцінюються колегією суддів критично, оскільки позивачем під час розгляду справи не заперечувалося того, що він отримує дохід неофіційно, з огляду на що, все спірне майно оформлялося на ОСОБА_3 , яка була офіційно працевлаштована, а також за їх спільні кошти було проведено внутрішнє обладнання квартири та облаштовано побутовою технікою, що підтверджується чеками, доданими до позовної заяви.
Також, не ґрунтуються на законі доводи відповідачки що оскільки спірне майно придбавалося за особисті кошти ОСОБА_3 то воно є її особистою власністю, позаяк тлумачення статей 60, 74 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто як майно, нажите під час перебування в шлюбі, так і майно жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З огляду на вищевикладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням  належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановивши, що ОСОБА_3 тривалий час, більше дев`яти років спільно проживали однією сім`єю з позивачем ОСОБА_1 , як подружжя в його квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, взаємні права та обов`язки, спільно  розпоряджалися коштами, в тому числі, в інтересах сім`ї придбали спірну квартиру та автомобіль, разом проводили свята та їздили на відпочинок, а також, що позивач особисто здійснив поховання ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність достатніх передбачених законом підстав для визнання факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року і визнання квартири АДРЕСА_1 та автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини цієї квартири та автомобіля.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, неповною мірою відповідають обставинам справи та, що при розгляді справи місцевим судом були допущені неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відповідно до ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.
 
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року.
 
Визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину автомобіля Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_1 .
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                      Судді: