ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1829/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/4021/21 Категорія: 310000000 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 грудня 2021 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л. 

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ; 
особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, 

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 04 жовтня 2008 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. 
За час перебування у шлюбі та фактичних шлюбних стосунках після розірвання шлюбу в них народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після припинення шлюбних стосунків діти залишилися проживати з позивачем.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів на утримання двох дітей.
Сума сплачених відповідачем аліментів не покриває навіть частково витрати для задоволення їх першочергових потреб у комфортних та безпечних умовах проживання, фізичному розвитку, сну, навчанні.
Для забезпечення комфортних та зручних умов для проживання в квартирі дітей позивач придбала для них нове двох-ярусне ліжко, два нових матраци, наматрацники, письмовий стіл, обігрівач електричний в кімнату, стелаж для приладдя, книжок дітей, особисті речі по сезону та за необхідності змінний одяг. Загальна сума сплачених коштів за придбані речі склала 26536,56 грн.
ОСОБА_1 стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням брати участь у задоволенні потреб дітей, окрім сплати аліментів, однак останній відмовляв.
На підставі викладеного ОСОБА_1  просила суд стягнути з  ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати у розмірі 13268,28 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обгрунтоване тим, що заявлені позивачем додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей, не є додатковими витратами, які у розумінні ст. 185 СК України викликані особливими обставинами.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2021 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що заявлені вимоги в позові стосувалися саме особливих потреб спільних дітей зумовлених їх фізіологічним розвитком, необхідністю у забезпеченні для них же комфортних умов проживання в квартирі, де такі умови взагалі не були створені після розірвання шлюбу та переїзду до квартири батьків.
Діти мають свої особливі матеріальні потреби, без яких вони не можуть повноцінно жити, розвиватися за віком та набувати навичок дорослих людей.
Вважає, що її участь в утриманні дітей перевищує участь батька більш, як в п`ять разів, оскільки відповідач сплачує мінімальні аліменти на дітей і більше ніяких витрат не несе.
Виплачені аліменти не покривають витрати на утримання спільних дітей і переплата взагалі не покрила понесені фактичні витрати, вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позбавив дітей їх першочергових, невід`ємних матеріальних потреб дітей, які мають забезпечуватися за рахунок спільної участі обох батьків. 
Крім того вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини справи, не досліджено важливі обставини та поверхнево встановлено про можливість відмови в позові.
11.11.2021 року представник ОСОБА_2 – адвокат Яременко В.А. надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.
Вважає, що відповідач у повному обсязі виконує свої зобов`язання по утриманню дітей, позивачем не доведено наявність особливих обставин, із якими пов`язані додаткові витрати на утримання дітей.
Обгрунтування, викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом при розгляді справи та їм надана відповідна оцінка.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що з 4 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_5 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 28 травня 2019 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки та сина, у розмірі 1/3 частин від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі  якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини,  влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  
Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.      
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Звертаючись з позовом до суду на підставі норм ст. 185 СК України ОСОБА_1 посилалася на те, що для забезпечення комфортних та зручних умов для проживання в квартирі дітей вона придбала для них нове двох-ярусне ліжко, два нових матраци, наматрацники, письмовий стіл, обігрівач електричний в кімнату, стелаж для приладдя, книжок дітей, особисті речі по сезону та за необхідності змінний одяг.
Таким чином, позивач на підставі норм ст. 185 СК України фактично просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на неповнолітніх дітей, які пов`язані із забезпеченням комфортних та зручних умов для проживання в квартирі дітей, однак вказані витрати не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дітей, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. 
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з відповідача рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 28 травня 2019 року вже стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність стягнення додаткових витрат в розумінні вимог ст. 185 Сімейного кодексу, а витрати понесені на придбання двох-ярусного ліжка, двох нових матраців, наматрацників, письмового столу, обігрівача електричного в кімнату, стелажа для приладдя, книжок дітей, особистих речей по сезону та змінного одягу, не відноситься до таких, що викликані особливими обставинами і не є обов`язковими, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. 
Доводи апелянта про те, що її участь в утриманні дітей перевищує участь батька більш, як в п`ять разів, оскільки відповідач сплачує аліменти в мінімальному розмірі і більше ніяких витрат не несе, а виплачені аліменти не покривають витрати на утримання дітей, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини справи, не досліджено важливі обставини, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи по суті було вірно застосовано норми матеріального права з яким закон пов`язує вирішення спору при стягненні додаткових витрат на дітей та повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив рішення з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 
Цивільного процесуального кодексу України.

Судді