П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/4502/21	

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 16 вересня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Микитівський граніт» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Микитівський граніт» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки», про визнання протиправною та скасування постанови від 03.06.2021р. №281628,-
В С Т А Н О В И В :

У червні 2021року Товариство з обмеженою відповідальністю «Микитівський граніт» (надалі – ТОВ «Микитівський граніт», позивач) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 281628 від 3.06.2021, якою постановлено стягнути з ТОВ «Микитівський граніт» адміністративно-господарський штраф у сумі 8500 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучім вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, неможливо вважати достовірними, оскільки такі вимірювання, здійсненні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу. Акт перевірки не містить характеристик в частині вимірювального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю та відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів. Оскільки перевірку(зважування) проведено з порушенням норм чинного законодавства, тому постанова про застосування адміністративного штрафу є протиправною.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Микитівський граніт» відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Микитівський граніт» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим, оскільки посилаючись на ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та зазначаючи, що вказана норма не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться; а ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу, судом першої інстанції не було враховано, що вантаж, який перевозився є сипучим та подільним, тобто не було враховано властивостей вказаного вантажу та можливість його переміщення по всім осям транспортного засобу під час руху. При цьому, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі; перевезення подільного вантажу не допускається взагалі. Апелянт наголошує на тому, що відповідальність за абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає у разі встановлення факту перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу. В свою чергу, сторонами як зауважує апелянт, не заперечується обставина, що позивач перевозив пісок, який за своїми характеристиками є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено. Таким чином, заборона руху транспортних засобів з перевезенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Відтак, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020р. № 814/1460/16, апелянт вважає, щ з огляду на непередбачений на законодавчому рівні можливості отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону № 2344- III за відсутність такого дозволу, що в свою чергу було проігноровано судом першої інстанції. 
29.11.2021р. (вхід.№ 26124/21) від Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач у справі просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, мотивуючи тим, що відповідачем було правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавств про автомобільний транспорт та в подальшому винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу, оскільки у ході проведення рейдової перевірки посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Одеська область) за наслідками проведення вагового контролю транспортного засобу DAF, д/н НОМЕР_1 та напівпричеп SCHWARZMULLER, д/н НОМЕР_2 було виявлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення вагових норм на строєну вісь від 5% до 10%  включно.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.05.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Одеська область) на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь» на підставі направлення на перевірку від 28.04.2021 було проведено ваговий контроль транспортного засобу ДАФ, д/н НОМЕР_1 та напівпричеп. Під час перевірки виявлено порушення п.22.5 ПДР під час надання послуг перевезення вантажу згідно ТТН № 11986 від 05.05.2021 з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь складає 23265гр замість 22 т., відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України « Про автомобільний транспорт».
Акт про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 05.05.2021, довідка № 0068623 від 05.05.2021 свідчать, що навантаження на строєну вісь складало 23,26 т замість 22 т допустимих. Загальна вага складає 39575 при нормативно допустимих 40000кг.
Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 281628 від 03.06.2021 до ТОВ «Микитівський граніт» застосовна відповідальність, яка передбачена абз.14 ч.1 ст.60 закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу на автомобілі ДАФ номер НОМЕР_1 (акт №281279).
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин позивача правомірно притягнуто до відповідальності за перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів без необхідного дозволу.
Суд першої інстанції також зазначив, що дії відповідача щодо проведення габаритно-вагового контролю та складання довідки від 05.05.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже є правомірними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, вважає його обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Укртрансбезпеку, шляхом реорганізації (злиття) Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - Положення).
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (надалі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).
Із наведеного вбачається, що відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.
Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати від 12.02.2020 року у справі № 917/210/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Пунктом 3 Порядку №1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.
Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації.
Згідно пункту 20 та 21 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
За приписами п. 22 Порядку №1567, у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Як встановлено ч.2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до приписів ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III).
Статтею 1 Закону № 2344-III, визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону №2344-IIIвизначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 3 Правил № 30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" від 27.06.2007 № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).
Пунктом 2 Порядку № 879 передбачено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку № 879).
У п. 18 Порядку № 879 зазначено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Також за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку №879).
В даному випадку, як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, за результатами проведеної 05.05.2021р. перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, посадовими особами відповідача, в межах повноважень та з дотриманням процесуальної процедури було здійснено габаритно-ваговий контрольтранспортного засобу ДАФ, д/н НОМЕР_1 та напівпричеп. 
Під час вказаного контролю, відповідачем встановлено перевищення вагових обмежень на строєну вісь, що складає 23,26т замість допустимих 22т.
При цьому, перевізник ТОВ «Микитівський граніт», не мав дозволу виданого уповноваженим компетентним органом, який дає право на рух автодорогами України. Тобто, відповідачем було встановлено відсутність дозволу на рух великовагового транспортного засобу.
На підставі здійснення габаритно-вагового контролю складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 281279, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0065723, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0068023, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, на підставі досліджених документів, постановою №281628 від 03.06.2021 на позивача накладено штраф в сумі 8500 грн. за правопорушення, передбачене абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу Дафдерж.номер НОМЕР_1 .
Дослідивши матеріали справи, доводи сторін у їх сукупності, апеляційний суд вважає підтвердженим дотримання з боку відповідача процедури здійснення контролю, а також порядку прийняття оскаржуваного рішення про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним оскаржуваного в даній справі рішення (постанови).
Враховуючи підтвердження факту перевищення допустимої ваги вантажного автомобіля Даф держ.номер НОМЕР_1 з напівпричепом, поза розумним сумнівом, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідач мав повноваження для винесення адміністративно - господарського штрафу за порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону №2344-III.
Доводи апелянта про те, що ним здійснювалось перевезення сипучого вантажу, який міг переміститися під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, не свідчать про дотримання останнім допустимого осьового навантаження передбаченого законодавством про автомобільний транспорт.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно товарно-транспортної накладної № 11   386 від 05.05.2021рр. Форма N1-ТН, вантаж, який перевозив позивач вказано щебінь 5-20, між тим доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем перевозився сипучий вантаж - пісок. Відтак, такі доводи апеляційної скарги судовою колегією відхиляються.
Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Судова колегія наголошує, в силу вимог ч.48 Закону України « Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до п.3 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відтак, великоваговими вважаються транспортні засоби, які не тільки перевищують загальну масу транспортного засобу, але й ті які перевищують нормативні навантаження на вісь, які встановлені п.22.5 ПДВ і якими передбачено, що вага на строєну вісь не може перевищувати 22т, а у позивача вага складала 23,26 т, тому відповідачем правомірно зазначено у акті та спірній постанові про порушення позивачем п.22.5 ПДР та постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, доводи апелянта про відсутність підстав для застосування штрафу, з огляду на те, що загальна вага транспортного засобу не перевищувала 40т, є хибними.
Доводи апелянта про відсутність, на момент здійснення контролю, Методики зважування транспортних засобів з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл ваги на осі транспортного засобу у русі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки  відповідно до ст. ст. 4, 29 Закону України «Про дорожній рух» та статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач. Колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно складено відповідний акт за наслідками проведеного контролю та, як наслідок, оскаржуване рішення про накладення штрафу, яке ґрунтувалося на даних вищевказаних актів.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду у справі № 820/1420/17.
Також, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було цілком обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що ним перевозився сипучий вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів, оскільки автомобіль на ваги заїжджає повільно зі швидкістю 5-6 км на годину, тому така швидкість руху не може привести до зміщення вантажу.
Вказані посилання суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові по справі № 803/1540/16 від 24.07.2019р.
Окрім того, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції й про те, що акт перевірки складається за затвердженою формою, передбаченою додатком № 3 до Порядку № 1567 і не містить графи, які б визначали марку, модель та заводський номер вимірювально-зважувального обладнання тощо (аналогічний висновок містить постанова ВС від 03.07.2019 по справі № 819/1381/16), що в свою чергу свідчить про необґрунтованість посилань позивача у справі на відсутність у акті проведення перевірки відомостей про технічні засоби, якими здійснювався габаритно-ваговий контроль.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна копія сертифікату типу від 27.11.2017, сертифікату відповідності вимірювальної техніки від 27.11.2017, копія свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № П40М255049 від 16.11.2020, копія додатку до свідоцтва № П40М255049 від 16.11.2020.
Вказане вище свідчить про те, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки ДАФ здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідний сертифікат та є придатними до застосування. Крім того, матеріали, які складені за наслідками рейдової перевірки не містять будь-яких зауважень стосовно вимірювального засобу з боку водія або докази, що ним вимагались сертифікати та докази проведення повірки вимірювального засобу, які залишились без зауважень інспекторами.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна».
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Микитівський граніт» - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 400/4502/21- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.