ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30395/21                                                                      Суддя першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді           - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В.,  
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,
В С Т А Н О В И В :
25 жовтня 2021 року позивач - Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: 
- зупинити дію податкової вимоги Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0043103-1302-2230 від 30.09.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання такої податкової вимоги протиправною та її скасування; 
- заборонити Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії, направленні на стягнення із ДП «Старокостянтинівський молочний завод» грошових коштів на підставі податкової вимоги №0043103-1302-2230 від 30.09.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання такої податкової вимоги протиправною та її скасування; 
- заборонити Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії, направленні на накладення арешту на майно та/або грошові кошти ДП «Старокостянтинівський молочний завод» та/або направленні на зупинення видаткових операцій ДП «Старокостянтинівський молочний завод» на підставі наявності у останнього податкового боргу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року заяву Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» про забезпечення позову у справі задоволено повністю.
Не погоджуючись із судовим рішенням відповідач – Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у забезпеченні позову. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
20 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, Вх.№ 54761, від Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що позивачем оскаржено постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 року до суду касаційної інстанції та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 560/300/19 скасовано та залишено в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, відтак, на переконання заявника, оскаржувана податкова вимога є очевидно незаконною.
20 грудня 2021 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 54767 та 54765, Дочірнім підприємством «Старокостянтинівський молочний завод» було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що директор товариства перебуває на лікарняному, в той час як єдиний представник – в іншому місті в іншому судовому засіданні.
Втім, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, крім того, явка сторін обов`язковою не визнавалась, сторонами були надані письмові пояснення та заперечення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим розглянути справу на підставі наявних документів, без сторін. 
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (частина перша статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому, позов, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За своєю суттю інститут забезпечення і адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Так, зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що підставою для звернення Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» із відповідною заявою стала незгода заявника з наявністю податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 7  566  373,21 грн.
Дочірнім підприємством «Старокостянтинівський молочний завод» наголошує на відсутності у підприємства податкового боргу станом на визначену податковою вимогою дату (тобто 29.09.2021 року), оскільки грошові зобов`язання, визначені податковим повідомленням – рішенням № 0011611407 від 09.11.2018 року, які є підставою для формування податкової вимоги, набули статусу узгоджених лише 15 вересня 2021 року (із набранням законної сили постановою Сьомого ААС від 15.09.2021 року по справі № 560/300/19), отже податковий борг за такими грошовими зобов`язаннями не міг виникнути раніше 30 вересня 2021 року.
Крім того, заявник наголошує на необґрунтованості суми податкового боргу, з огляду на включення до складу останнього пені в розмірі 1  511  306,33 грн., нарахування якої, згідно п.п.129.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, не могло розпочатися раніше 30.09.2021 року, і тому податковий борг щодо такої пені та у зазначеному розмірі не міг існувати у підприємства станом на 29.09.2021 року, а станом на 30.09.2021 року, міг становити не більше 1  602,10 грн., зазначене, на переконання заявника, переконливо та однозначно свідчить про очевидну протиправність оскаржуваної вимоги.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
Втім, зміст заяви про забезпечення позову є аналогічним (за своїми правовими підставами), змісту позовної заяви в цілому, з огляду на що колегія суддів вважає, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на тих обставинах, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки оцінку таким обставинам та доводам суд надає виключно під час розгляду справи по суті, що, в межах спірних правовідносин, виключає можливість забезпечення позову з підстав очевидної протиправності рішення (податкової вимоги) відповідача, адже остання є предметом судового розгляду.
          При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.
Цей висновок відповідає Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 р., згідно з якою рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі № 640/1498/19. 
          Втім, в заяві про забезпечення позову, ДП «Старокостянтинівський молочний завод» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» про забезпечення позову. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області – задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» про забезпечення позову. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко           

                                                                                                    Я.М.Собків        

Повний текст виготовлено 21 грудня 2021 року.