Справа № 307/3887/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

09.11.2021                 м. Ужгород

          Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , 
                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , гр. України,
визнано винною за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі (600) шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок судового збору.

Згідно постанови, 12 грудня 2020 року, о 22 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 , у смт. Буштино, по вул. Головній, керувала автомобілем марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, оскільки повідомлення про розгляд справи надходили на невірну адресу. Вказує на те, що працівниками поліції була зупинена не у смт. Буштино, а в с. Вонігово, коли поспішала після похорону додому, так як вдома залишилось її троє малолітніх дітей, а оскільки поверталась із похорону, а не з весілля, тому в стані сп`яніння не перебувала. Стверджує, що жодного свідка під час освідчення не було, той свідок, який записаний у протоколі про адміністративне правопорушення, мешканець м. Тячів, є видуманим працівниками поліції, про що свідчить і те, що в протоколі він вписаний іншою ручкою та іншим почерком, що їй не було роз`яснено яким спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом проводилось освідчення. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, неявка якої, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги і те, що заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін ОСОБА_1 не подавала.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість останньої у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 088183 від 12.12.2020, 12 грудня 2020 року, о 22 год 50 хв, ОСОБА_1 , у смт Буштино, по вул. Головній, керувала автомобілем марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що випила пиво, вину визнає, просить суд суворо її не карати. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчила, що зі змістом документу ознайомлена, копію його отримала. 
Роздруківкою тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння з приладу технічного засобу «Drager» підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, результат тестування позитивний, - 1, 29 % проміле. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №230852 підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 6 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (ста сімдесяти) гривень.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні нею передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_2 та Вурста М. М. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП. 
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські діяли в межах наданих їм повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , яку не було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду, - апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
З матеріалів справи убачається, що місцевий суд вжив всіх заходів щодо повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про розгляд справи та прибуття її у судове засідання. Так, судом першої інстанції кілька разів надсилались повідомлення про розгляд справи на адресу місця проживання, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_1 . При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що справа відносно ОСОБА_1 розглядатиметься у Тячівському районному суді, з чим ОСОБА_1 ознайомилась, засвідчивши вказане своїми підписами. Однак, відповідно до відомостей, які містяться на поштових відправленнях, зазначені вище повідомлення повертались через те, що адресат відсутній за вказаною адресою. При цьому, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з оскаржуваною постановою ознайомилась через два дні після її ухвалення, а саме 04.02.2021, що підтверджується відповідною розпискою. З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апелянтки в цій частині не слугують підставою для скасування судового рішення, адже особа, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення повинна у першу чергу сама цікавитись провадженням у своїй справі. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Необґрунтованими й такими, що не підтверджені жодними доказами є доводи апелянтки про те, що поліцейські діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), оскільки огляд на стан сп`яніння особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провели без участі свідків. При цьому, апелянтка стверджує, що вказаний у протоколі свідок є видуманим працівниками поліції. Відхиляючи доводи ОСОБА_1 у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що у підтвердження вказаних тверджень ОСОБА_1 не надано жодних доказів, не заявлено клопотань про виклик та допит вказаного свідка. Водночас, на переконання апеляційного суду, докази, які містяться у матеріалах справи чітко вказують, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до приписів вищевказаної статті та згідно з вимогами Інструкції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення з особистими письмовими поясненнями ОСОБА_1 , яка підтвердила факт вживання нею алкогольних напоїв, а саме пива, та визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також результатом тесту на алкогольне сп`яніння - 1, 29 % проміле. Тому доводи апелянтки про те, що на момент складання протоколу вона була твереза, спростовуються вищевикладеними доказами, які, на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достатніми для встановлення факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Доводи апелянтки про те, що їй незрозуміло яким саме технічним засобом поліцейські проводили огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції роз`яснень стосовно цього не надавали, - апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги той факт, що вказані результати дослідження не оскаржувались під час розгляду справи у місцевому суді, та наявність даних про їх оскарження не вказується в апеляційній скарзі. Тому, доводи апелянтки в цій частині суд відхиляє і визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях водійки ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, на думку суду, є намаганням правопорушниці уникнути адміністративної відповідальності за скоєне.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винною у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на неї накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення. 
Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційна скарга – без задоволення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан