Єдиний унікальний номер 233/7131/19 
Номер провадження 22-ц/804/2501/21        

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
28 жовтня 2021 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача    Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В. Канурної О.Д., 

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні ци-вільну справу № 233/7131/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного това-риства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2020 року у складі судді Малінова О.С., повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював майстром колій-ної колони № 2 Виробничого підрозділу "Дебальцевська дистанція колії" структурного підроз-ділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".
З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча про-довжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 35 102 грн. 26 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 27 995 грн. 88 коп.) первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької облас-ті), куди вони були здані ним особисто у жовтні 2017 року.    
Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, про-сив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну за період з березня по липень 2017 року.  
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що втративши конт-роль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька та Донецької області, які тимчасово не контролюються державними органами влади України,  у тому числі до первинних документів з обліку трудових відносин з працівни-ками, починаючи з 20 березня 2017 року,  відповідач ПАТ "Укрзалізниця" не мало об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем професійних обов`язків та виконати свої зо-бов`язання за трудовим договором. 
На думку суду першої інстанцій наведене  спростовує доводи позивача про те, що відпові-дач був обізнаний про обов`язки перед ним про виплату заборгованості по заробітній платі та мав виконати їх у повному обсязі. Між відповідачем АТ "Укрзалізниця" його працівниками, зо-крема ОСОБА_1 з березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдало збитків підприємству в ціло-му, так і його працівникам, у період існування яких АТ "Укрзалізниця" об`єктивно з незалеж-них від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору, та обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників,  у тому числі щодо позивача.
Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність забор-гованості із виплати заробітної плати у відповідача перед ним у зазначеному розмірі, а надана ним довідка не є належним доказом оскільки не містить  необхідних реквізитів: штампа підпри-ємства, дати, вихідного номеру, підпису керівника, головного бухгалтера. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилаю-чись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати рішення Кос-тянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2020 року та ухвалити но-ве рішення по суті його позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд мав взяти до уваги, що при звільненні позива-чу належала до сплати заробітна плата, яка зазначена у наданій ним суду довідці та виходити з того, що в спорах, які виникають  із трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідач не виконав свого обов`язку з оплати праці позивача, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої заробітної плати відповідачем не спростований. На підтвердження факту роботи позивача у відповідача у період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року ним були надані первинні документи, на підставі яких прово-дилося нарахування заробітної плати і які відповідачем не спростовані. Його конституційне право на одержання винагороди за працю має бути захищено.  
З інших підстав судове рішення позивачем не оскаржувалося.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 вересня 2021 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.
Відповідачем АТ "Укрзалізниця" копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивача отримана 13 вересня 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 114).
Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження від 06 вересня 2021 року повідомлений 08 вересня 2021 року шляхом розміщення інформації на офіційному веб-потралі судової влади (а.с. 113).   
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відпо-відно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 115 - 116).
Відповідач АТ "Укрзалізниця"процесуальним правом на подання письмового відзиву не скористалося. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга по-зивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Ко-дексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Оскаржуване позивачем рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального зако-ну.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 11048/ДН-ОС від 14 липня 2017 року його звільнено з посади майстра колійної колони № 2 ВП "Дебальцевська дистанція колії" СП "До-нецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Зазначений наказ видано структур-ним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень " регіональної філії "Донецька за-лізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Подлузським В.О. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 41 день не-використаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньо-місячного заробітку (а.с. 18).
На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду  розра-хункові листи за березень – липень 2017 року (а.с. 12-16).
Наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 40). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробі-тній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунки  заробітної плати, які додані позивачем до позовної заяви на підтверджен-ня своїх вимог, без номерів та дат не є належними доказами, тому вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів на підтвер-дження, що у спірний період позивач являвся на робоче місце, за ним зберігався середній заро-біток за час простою. Зазначені обставини не підтверджені належними, допустимими, достовір-ним, достатніми доказами. 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджу-ються з наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДНД про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому працював позивач, простою з причин, незалежних від працівників,  а також з наказом № 11048/ДН-ОС від 14 липня 2017 року про припинення трудового договору,  яким визначено право позивача на компенсацію за 41 день невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. 
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють ви-ключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримі-нальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинст-ва справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших пра-вовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хо-ча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судо-чинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспоре-ними чи невизнаними.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне оде-ржання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємст-ва.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року          № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, пого-дженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представни-ками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ра-тифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на спра-ведливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нара-ховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно матеріалів справи, зокрема відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівни-ком роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп-риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. 
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, не-се власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або упов-новажений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Доводи АТ «Укрзалізниця» про те, що з березня 2017 року до дирекції не надходять доку-менти для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня пер-винна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не можуть стати підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених ви-мог.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною доку-ментацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, вста-новлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До суду позивач надав розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата за вказаний період.
Згідно наданих позивачем розрахунків  позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року – 7 091 грн. 42 коп. (до виплати 5 637 грн. 72 коп.), за квітень 2017 року - 1 698 грн. 24 коп. (до виплати 1 350 грн. 41 коп.), за травень 2017 року - 608 грн. 81 коп. (до ви-плати - 484 грн. 10 коп.), за червень 2017 року – 4 033 грн. 31 коп. (до виплати – 3 207 грн. 21 коп.), за липень 2017 року - 21 670 грн. 43 коп., з яких 12 263 грн. 92 коп. - компенсація за неви-користані дні відпустки, 8 444 грн. 50 коп. - грошова допомога при звільненні (до виплати - 17 316 грн. 44 коп.) (а.с. 12 - 16). 
Згідно наданої відповідачем довідки про доходи № 1359/2 ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 3 058 грн. 59 коп., до видачі 2 432 грн. 13 коп. (а.с. 51). 
До матеріалів справи залучено видатковий касовий ордер від 29 серпня 2017 року, у від-повідності до якого позивач 29 серпня 2017 року отримав депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2 432 грн. 13 коп. (а.с. 52).
Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - ли-пень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника стру-ктурного підрозділу "Донецької дирекції залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викли-каних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтроль-ною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік праців-ників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників передбачено проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с 20).
Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встанов-леного працівникові розряду (окладу).
На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 додав до позо-вної заяви копію трудової книжки з відміткою від 17 липня 2017 року про звільнення  у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10), копію наказу (розпоряджен-ня) № 11048/ДН-ОС від 14 липня 2017 року про його звільнення з посади майстра колійної ко-лони № 2  Виробничого підрозділу "Дебальцевська дистанція колії" з виплатою грошової ком-пенсації за 41 день невикористаної відпустки та вихідної допомоги (а.с. 18), а також розрахунки заробітної плати за березень – липень 2017 року (а.с. 12-16).
З урахуванням обставин справи, оскільки підрозділ, в якому працював позивач, територіа-льно знаходиться на непідконтрольній українській владі території – місто Дебальцеве Донець-кої області, позивач обмежений у можливостях надати усі первинні документи щодо своєї тру-дової діяльності, з огляду на що спір між сторонами слід вирішувати на підставі доказів, що є у справі.
Посилаючись у відзиві на позовну заяву на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить та не спростовує докази, надані до суду позивачем.
Доводи відповідача про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заро-бітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують вимоги позивача, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залі-зничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 берез-ня 2017 року № 236/ДНД відповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на прос-тої, було призначено начальників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі під-розділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам. 
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Дебальцевська дистан-ція колії", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що пі-дтверджується наданими  розрахунками заробітної плати і не спростовано відповідачем, та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.
Позивачем на підтвердження розміру нарахованої йому заробітної плати за період бере-зень-липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати, видача яких пра-цівнику передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".
Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з ро-згляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" якщо заявлено вимогу про стягнення нарахова-ної, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази пе-ребування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягуєть-ся, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заро-бітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.
Отже, надані позивачем розрахункові листи заробітної плати є належним доказом, що вка-зує на розмір нарахованої заробітної плати.
Виробничий підрозділ, який видав позивачу щомісячні розрахунки заробітної плати – "Дебальцевська дистанція колії" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних пе-ревезень", є виробничим підрозділом відповідача, діяльність якого саме відповідачем протягом трьох років після початку антитерористичної операції не припинялася. Протягом цього строку саме цей виробничий підрозділ, знаходячись на території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, видавав своїм працівникам розрахунки заробітної плати, за якими відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати працівникам по лютий 2017 року включно.
Посилаючись на втрату 16 березня 2017 року контролю над виробничим підрозділом, від-повідач, зокрема його структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень", 17 липня 2017 року, тобто вже після втрати контролю, видав наказ про припинення трудових від-носин з позивачем та знайшов шляхи внести запис у трудову книжку позивача про його звіль-нення, що спростовує доводи відповідача про відсутність зв`язків з виробничим підрозділом, в якому працював позивач та в якому зберігалася його трудова книжка.
Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 41 день невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. 
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року                     № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особа-ми, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно гра-фіку роботи він виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки та грошової допомоги при звільненні, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. 
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у трудо-вих правовідносинах між АТ "Укрзалізниця" та ОСОБА_1 з березня 2017 року на тимчасово окупованій території виникли і до тепер існують обставини непереборної сили, у період існу-вання котрих відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми праців-никами, передбаченими умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза тери-торіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких на-правлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачу-ваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозді-лами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних переве-зень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на терито-ріях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинен-ня трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціона-льні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунк-том 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ пра-цівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подава-лись до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпечен-ням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структу-рного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зо-бов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізнич-них перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що сертифікат Торгово-промислової па-лати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного вико-нання) зобов`язань (ст. 10).
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від від-повідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслі-док випадку або непереборної сили.
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсу-тності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшко-дування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про від-сутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (ст. 83 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від ви-плати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд першої інстанції мав захистити конституційні права позивача на оплату пра-ці.
Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України до обов`язків податкового агента, яким є відповідач по справі, віднесено вирахуванням суми податку з дохо-дів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
З урахуванням наведеного стягнення заборгованості по заробітній платі позивача має бути проведено зі здійсненням утримань, передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.
     Враховуючи надані на розгляд суду довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, апеляційний суд дійшов висновку, що у  відповідача  АТ  "Укрза-лізниця"  перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року – 4 032 грн. 83 коп. (7 091,42 – 3 058,59), за квітень 2017 року – 1 698 грн. 24 коп., за травень 2017 року - 608 грн. 81 коп., за червень 2017 року - 4033 грн. 31 коп., за липень 2017 року – 21 670 грн. 48 коп.  (у тому числі вихідна грошова допомога – 8 444 грн. 50 коп. та ком-пенсація за невикористану відпустку – 12 263 грн. 92 коп.). Загальна сума заборгованості скла-дає 32 043 грн. 67 коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані і стягнення вка-заної заборгованості по заробітній платі не є виходом за межі позовних вимог.
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішен-ня повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судово-го рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стяг-нення заборгованості по заробітній платі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 32 043 грн. 67 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень – липень 2017 року.
Зазначена сума підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За подання позовної заяви з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі під-лягав сплаті судовий збір у розмірі 768  грн. 40 коп. 
Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Апеляційним судом позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за бе-резень - липень 2017 року задовольняються частково у розмірі 32 043 грн. 67 коп., що складає 91,29% (32 043,67 х 100) : 35 102,46) від заявлених позивачем вимог. 
  З огляду на вказане, з відповідача АТ "Укрзалізниця" на користь держави підлягає стягнен-ню судовий збір у розмірі 701 грн. 47 коп. ((768,40 х 91,29 : 100).
  Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на під-ставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підля-гає стягненню судовий збір у розмірі 1 052 грн. 21  коп. (701,47 х 150%).
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2021 року скасувати.   
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 32 043 (тридцять дві тисячі со-рок три) грн. 67 коп. з яких заборгованість за  березень 2017 року – 4 032 грн. 83 коп., за квітень 2017 року – 1 698  грн. 24 коп., за травень 2017 року - 608 грн. 81 коп., за червень 2017 року – 4 033 грн. 31 коп., за липень 2017 року - 21 670 грн. 48 коп. 
Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1   доходів у сумі 32 043 грн. 67 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один мі-сяць рішення допустити до негайного виконання. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 1 753 (одна тисяча сімсот п`ятдесят три) гривень 68 копійки, з яких: 701   (сімсот одна) гривня 47 копійок – судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 1 052 (одна тисяча п`ятдесят дві) гривні 21 копійок – судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Судді: