УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/2418/15-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №295/2418/15-ц за скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Яроша Володимира Васильовича на відмову державного виконавця у знятті арешту з майна
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Яроша Володимира Васильовича на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :
У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Ярош В.В. звернувся зі скаргою, в якій просив зняти арешт і заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , накладені постановою головного державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Товкача Р.В. від 22.01.2016 у ВП №49870710, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27980937 від 28.01.2016 номер запису про обтяження: 13041055 (спеціальний розділ) у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та відсутністю інших виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира 05 листопада 2021 року скаргу залишено без розгляду та повернуто заявникові.
Не погодившись з ухвалою суду адвокат Ярош В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню, а справу направити для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що про наявність постанови держвиконавця заявнику було відомо ще 13.05.2021, оскільки ним до заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поданої до суду, було долучено лист Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 21.07.2020, в якому вказано про те, що 22.01.2016 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Проте,  ОСОБА_1  не оскаржує постанову держвиконавця від 22.01.2016 про арешт і заборону відчуження майна боржника, а оскаржує відмову державного виконавця Янчинської О. С. від 01.11.2021 у знятті арешту з майна і скарга подана з підстав скасування адміністративним судом постанов про стягнення виконавчого збору і про відкриття виконавчого провадження по стягненню збору, а отже з підстав відсутності виконавчих проваджень відносно скаржника, що виключає подальше існування накладеного постановою держвиконавця від 22.01.2016 арешту на його майно.

Дійсно ОСОБА_1 було відомо у 2021 році про наявність арешту його майна, накладеного постановою держвиконавця від 22.01.2016 р., однак питання про його зняття/скасування не порушувалося ОСОБА_1 , так як на виконанні у Богунському ВДВС до жовтня 2021 року перебували виконавчі провадження по стягненню з нього виконавчого збору, що виключало на той час правомірність заявлення вимог про скасування арешту майна боржника.
Саме після скасування судом постанов про стягнення виконавчого збору і відкриття виконавчого провадження по його стягненню ОСОБА_1 і звернувся до держвиконавця з заявою про зняття арешту з його майна.
Проте, держвиконавець ОСОБА_2 відмовила листом від 01.11.2021 у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , що і стало підставою для оскарження такої відмови до суду.
Вважає, що суд взагалі не знайомився з матеріалами скарги і не з`ясував предмет оскарження, помилково вважаючи, що ОСОБА_1 оскаржується постанова від 22.01.2016 з пропуском строків на її оскарження, а не письмова відмова державного виконавця від 01.11.2021 у знятті арешту з майна у зв`язку з відсутністю виконавчих проваджень відносно скаржника.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились. Представник апелянта подав заяву про розгляд справи без його участі. Тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Формально боржником подано до суду скаргу на відмову державного виконавця у знятті арешту з майна, проте у прохальній частині скарги не зазначено, які рішення, дії, бездіяльність державного виконавця скаржник просить визнати неправомірними та які зобов`язання мають бути покладені на державного виконавця для усунення порушеного права заявника, що позбавляє суд можливості винести рішення відповідно до вимог ст.451 ЦПК України.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані недоліки поданої ОСОБА_1 скарги та дійшов передчасного висновку про залишення скарги без розгляду на підставі ст.449 ЦПК України, замість того, щоб залишити її без руху та надати строк для усунення недоліків скарги.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню в порядку ст.379 як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Яроша Володимира Васильовича задовольнити.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

       Головуючий Судді