ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
29 вересня 2021 року
м. Харків
справа № 646/13473/16-ц
провадження № 22-ц/818/4301/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В., 
за участю секретаря – Гармаш К.В.
учасники справи:
позивачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, інфляційний збитків та трьох відсотків річних, боргу за розпискою та компенсації моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Леонова Тетяна Олександрівна на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року, у складі судді Шелест І.М., в залі суду в місті Харкові, 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_3 , та з урахуванням уточнень просили стягнути солідарно з ПАТ «УТСК» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_3 у розмірі витрат на реабілітацію потерпілої ОСОБА_2 у сумі 17 103,00 грн; стягнути з ПАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 9 834,38 грн, в тому числі 8 231,46 грн інфляційних збитків та 1 602,92 грн 3% річних; стягнути з ПАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на правову допомогу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 30 480,48 грн, в тому числі 10 000,00 грн основного боргу за розпискою, 7 570,00 грн інфляційних втрат, 2 096,28 грн 3% річних, 10 814,20 грн процентів за користування чужими коштами; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на правову допомогу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої злочином.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України за те, що вона 25.04.2015 приблизно о 14:00 год., керуючи автомобілем Tayota Yaris, р.н.  НОМЕР_1 , рухаючись у крайньому лівому рядку по проспекту Гагаріна від вулиці Кірова в напрямку провулку Золотого в м. Харкові зі швидкістю 50 км/год., під`їжджаючи до регульованого регульованого пішохідного переходу поблизу зупинки «Державінська», яка розташована на проспекті Гагаріна, поблизу будинку № 82 в м. Харкові,  ОСОБА_3  не переконалась у відсутності пішоходів на переході та не дала дорогу потерпілій  ОСОБА_2 , яка закінчувала перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, внаслідок чого скоїла наїзд на потерпілу  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим само грубо порушила вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо?транспортної пригоди потерпілій  ОСОБА_2  були заподіяні тілесні ушкодження, які в тому числі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним вироком, задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ПрАТ  «Українська транспортна страхова компаніяю» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином та з урахуванням внесених ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 76 632,00 грн, моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 3 861,60 грн. 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 9 834,38 грн, в тому числі 8 231,46 грн інфляційних збитків та 1 602,92 грн 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 9 150,96 грн, в тому числі 2 030,96 грн 3 % річних та 7 120,00 грн інфляційних витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо?транспортної пригоди у сумі 70 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 2 406,99 грн. витрати на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 210,53 грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні позову в іншій частині – відмовлено. 
Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь держави судовий збір у сумі 98,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 791, 51 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди 70 000 грн та в частині витрат на правову допомогу 2210, 53 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги посилався на те, що оскільки цивільний позов потерпілою ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження не заявлявся, вона мала всі підстави звернутись з таким позовом після досягнення повноліття. Зазначає, що наведені висновки суду не відповідають обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Вказує, що цивільний позов, два уточнених цивільних позови та відмова від цивільного позову, подана ОСОБА_1 у кримінальному провадженні щодо ДТП, скоєного ОСОБА_3 , а також розписки щодо позасудового врегулювання питання відшкодування шкоди чітко та однозначно свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв саме як законний представник ОСОБА_2 , яка станом на 2016 рік була неповнолітньою. ОСОБА_3 у добровільному порядку вирішила компенсувати шкоду саме дівчинці, шкоду було оцінено учасниками справи у 100 000 грн. та в подальшому сплачено саме на користь ОСОБА_2 . Жодних домовленостей щодо компенсації ОСОБА_3 моральної шкоди саме ОСОБА_1 не існувало. Наголошує, що звертаючись у даній справі з вимогою про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 заявила таку вимогу повторно/додатково. Зазначає, що ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ЮК «Право та справедливість» договір, предметом якого є здійснення останньою інформаційно-консультативних юридичних послуг в обсязі та на умовах, передбачених договором, між тим з вказаного договору та додаткової угоди до нього не вбачається, що вказана юридична особа надає правову допомогу, пов`язану саме із веденням даної судової справи. З наданих актів приймання-передачі послуг не вбачається на виконання якого договору складені вказані акти.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року оскаржується відповідачем ОСОБА_3 лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Судом встановлено, що 21.03.2016 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вищевказаним вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь 76 632,00 грн майнової та 5 000,00 грн моральної шкоди, заподіяну кримінальним правопорушенням (т. 1, а.с. 17?19).
Вказаним вироком ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України за те, що вона 25.04.2015 приблизно о 14:00 год., керуючи автомобілем Tayota Yaris, р.н.  НОМЕР_1 , рухаючись у крайньому лівому рядку по проспекту Гагаріна від вулиці Кірова в напрямку провулку Золотого в м. Харкові зі швидкістю 50 км/год., під`їжджаючи до регульованого регульованого пішохідного переходу поблизу зупинки «Державінська», яка розташована на проспекті Гагаріна, поблизу будинку № 82 в м. Харкові, ОСОБА_3 не переконалась у відсутності пішоходів на переході та не дала дорогу потерпілій ОСОБА_2 , яка закінчувала перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, внаслідок чого скоїла наїзд на потерпілу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим само грубо порушила вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху України, згідно яких на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека. В результаті даної дорожньо?транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження, які в тому числі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
З наявної в матеріалах справи копії цивільного позову ОСОБА_1 , поданого ним в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 119?128) вбачається, що позивачем заявлено саме ОСОБА_1 і в обґрунтування позову останній зазначає про його моральні та психологічні страждання у зв`язку з тяжким фізичним станом його доньки в результаті ДТП.
Відповідно до мотивувальної частини вироку від 21.03.2016, задовольняючи цивільний позов ОСОБА_1 , суд встановив, що скоєним кримінальним правопорушенням обвинуваченою ОСОБА_3 законному представнику потерпілої ОСОБА_2 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 76 532,00 грн, а визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягала стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», суд врахував, зокрема, глибину страждань, їх тривалість, майновий стан потерпілої та її законного представника.
07.07.2016 ухвалою Апеляційного суду Харківської області зменшено на користь ОСОБА_1 розмір стягнення моральної шкоди з 5 000,00 грн до 3 861,60 грн. В решті вирок суду залишено без змін (т. 1, а.с. 20?21).
08.11.2016 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 залишено без змін (т. 1, а.с. 22?23).
08.08.2016 Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 76 632,00 грн та моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 3 861,60 грн (т. 1, а.с. 11).
09.09.2016 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду на підставі вищевказаного виконавчого листа, надано боржнику строк до 16.09.2016 для добровільного виконання рішення суду (т. 1, а.с. 12).
Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» сплатило на користь ОСОБА_4 за період з 24.01.2017 по 22.03.2017 страхове відшкодування на загальну суму 80 493,60 грн. (т. 1, а.с. 221?235).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що неповнолітній потерпілій ОСОБА_2 спричинена моральна шкода, яка виразилася в тім, що з вини ОСОБА_3 ОСОБА_2 перенесла сильну фізичну біль, яка була викликана тяжкими тілесними ушкодженнями, стан здоров`я сильно погіршився, вона не має змоги повернутися до свого звичного способу життя, нормального життєвого ритму, перенесла емоційний стрес. 
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Статтею 1187 ЦК України передбачено випадки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.04.2015 за вини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Заперечуючи проти стягнення моральної шкоди, ОСОБА_3 посилалась на те, що цивільний позов, два уточнених цивільних позови та відмова від цивільного позову, подана ОСОБА_1 у кримінальному провадженні щодо ДТП, скоєного ОСОБА_3 , а також розписки щодо позасудового врегулювання питання відшкодування шкоди чітко та однозначно свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв саме як законний представник ОСОБА_2 , яка станом на 2016 рік була неповнолітньою. ОСОБА_3 у добровільному порядку вирішила компенсувати шкоду саме дівчинці, шкоду було оцінено учасниками справи у 100 000 грн. та в подальшому сплачено саме на користь ОСОБА_2 . Жодних домовленостей щодо компенсації ОСОБА_3 моральної шкоди саме ОСОБА_1 не існувало. Вказує, що звертаючись у даній справі з вимогою про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 заявила таку вимогу повторно/додатково.
Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 , заявлені саме як цивільним позивачем, а не заявлені в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в якості законного представника щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неповнолітній потерпілій. В обґрунтування понесеної моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що перебування доньки в тяжкому фізичному стані та пов`язані з цим зміни у житті їх сім`ї негативно відобразилось на психічному, фізичному та моральному стані ОСОБА_1 та його дружини, вони знаходились у стані психічного дискомфорту, хвилювалися за життя їх доньки, їх життя суттєво змінилося і ніколи не буде колишнім, що також вбачається з вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 року.
Згідно заяви ОСОБА_1 від 21.03.2016 року останній відмовився від свого цивільного позову до відповідача ОСОБА_3 (а.с. 99 т. 1).
Таким чином, наявні матеріали справи свідчать про те, що в рамках кримінального провадження вирішувалося питання щодо цивільного позову ОСОБА_1 , заявленого ним у своїх інтересах.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 відмовився від позову як позивач, який діяв в інтересах ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи.
З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленість про відшкодування шкоди в добровільному порядку у розмірі 100 000 грн., з яких фактично ОСОБА_3 відшкодувала 75 000 грн.
При цьому із змісту доказів, що надані сторонами, зокрема із змісту розписок, підписаних ОСОБА_1 вбачається, що він отримував часткове відшкодування як моральної так і майнової шкоди. Отже беззаперечними доказами не підтверджено, що розмір саме моральної шкоди, яка спричинена ОСОБА_2 була повністю відшкодована останній.
У липні 2016 року ОСОБА_2 на підставі санаторно?курортної картки для дітей від 29.06.2016, згідно якої ОСОБА_2 рекомендовано санаторно?курортне лікування у м. Миргород, проходила санаторне лікування органів травлення в санаторії «Хорол» (т. 1, а.с. 24). За проживання в 2?міст. 1?кімн. номері «стандарт покращений» та 3?х разове харчування та надання послуги лікування органі травлення в період з 08.07.2016 по 28.08.2016 у кількості 2 шт. ОСОБА_5 (яка вказана платником згідно банківських квитанцій) сплатила 17 103,00 грн (т. 1, а.с. 15?26).
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України (у редакції станом на дату подачі позову) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України (у редакції станом на дату подачі позову) визначено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПКУкраїни (у редакції станом на дату подачі позову).
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договори від 21 жовтня 2016 № 2?1?2110/16, № 2-2-2110/16 року з додатковими угодами до нього, укладені між ТОВ «ЮК «Право та справедливість» ОСОБА_1 , відповідно до умов яких компанія бере на себе зобов`язання на підставі заявок надавати ОСОБА_1 інформаційно-консультативні, юридичні послуги в об`ємі та на умовах, передбачених цим договором, а ОСОБА_1 зобов`язується оплачувати їх (т. 1 а.с. 36-41); акти приймання?передачі наданих послуг № 2?1?2110/16 від 14.12.2016 на суму 5 000,00 грн. (т. 1 а.с. 42) та № 2?1?2110/16 від 17.02.2017 на суму 5 000,00 грн (т. 1 а.с. 168).
ОСОБА_3 вказує, що із договору про надання правової допомоги та додаткової угоди не вбачається, що ТОВ «ЮК «Право та справедливість» надавало правову допомогу, пов`язану саме із цією справою.
Між тим, правовідносини ОСОБА_1 та ТОВ «ЮК «Право та справедливість» оформлені відповідно до законодавства, що діяло на час укладення угоди, строк дії договору співпадає із періодом надання правової допомоги у цій справі, доказів того, що витрати на правову допомогу були понесені в межах іншої справи суду не надано.
Розмір витрат на правову допомогу відповідає критерію розумності та справедливості.
Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку документальному підтвердженню витрат на правову допомогу, навівши в рішення відповідні розрахунки, та керуючись   ч. 3 ст. 89 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) правомірно стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача понесені останнім, у зв`язку з пред`явленням до них позову, витрати на правову допомогу.
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Леонова Тетяна Олександрівна – залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 
Судді –                                                                        О.В. Маміна
                                                                               О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2021 року