Номер провадження: 33/813/1067/21
Номер справи місцевого суду: 496/2330/21 
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л. 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Князюк О.В., 
за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2021 року в адміністративній справі відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, -

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2021 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
Не погодившись із постановою суду 22 липня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, просить суд:
-Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2021 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною, прийняту з грубим порушенням норм діючого законодавства України. Зазначає, що судом здійснено спрощений підхід до судового розгляду справи з огляду на те, що висновки в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 503446 від 22.05.2021 року складено з порушенням норм діючого законодавства України, а саме через місяць та вісім діб після фактичного встановлення особи, а саме ОСОБА_1 , як учасника ДТП, яке мало місце 14.04.2021 року. З огляду на вказані факти, ОСОБА_1 вважає складений протокол неналежним та недопустимим доказом.
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Щодо порушень в документах наявних в матеріалах справи вказує наступне:
-в протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди від 14.04.2021 року, в п. 11 зазначено - "Дорожні знаки згідно ПДР", але в протоколі слідчим не зазначено – назва дорожніх знаків, які нібито присутні, номер дорожнього знаку згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху, на якій відстані вони встановлені, що є обов`язковим відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди;
-на фотознімках Ілюстраційної таблиці, яка складена до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.04.2021 року, також відсутнє підтвердження наявності дорожніх знаків;
-на схемі ДТП, яка складена до протоколу огляду від 14.04.2021 року інформація щодо дорожніх знаків також відсутня.
Апелянт окремо зазначає, що схема дорожньо-транспортної пригоди, яка складена до протоколу огляду ДТП від 14.04.2021 року протирічить ілюстраційній таблиці.
З огляду на зазначене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вважає, що протокол огляду місця ДТП, схема ДТП, ілюстраційна таблиці ДТП від 14.04.2021 року є неналежними та недопустимими доказами.
Апелдянт звертає увагу на той факт, що судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 про його невинуватість в скоєнні ДТП.
Зазначає, що керуючи автомобілем, апелянт повністю дотримався вимоги щодо дорожньо-транспортної обстановки, рухавався з відповідною швидкістю, контролював стан дорожнього руху, був уважним, стежив за дорожньою обстановкою і не відволікався від керування автомобілем.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що ДТП відбулося виключно по причині наявної перешкоди для руху у межах смуги руху транспортного засобу, оскільки перешкода не була огороджена та не було жодних попереджувальних знаків.
Розгляд справи неодноразово було відкладено за заявою ОСОБА_1 .
19 жовтня 2021 року представником апелянта – адвокатом Шварьовим Сергієм Євгеновичем було подано до суду пояснення до апеляційної скарги відповідно до якого апелянт також вказує, що працівниками поліції було здійснено неправильну кваліфікацію «порушення подія ОСОБА_1 , та вважає, що порушення водія слід розглядати в контексті п. 12.3 ПДР замість п. 12.1 ПДР. 
Також, представник апелянта зазначає, що з метою усунення вказаних недоліків було здійснено автомеханічне дослідження на яке водієм ОСОБА_1 було надано письмове пояснення за його ініціативою.
Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД/19/116-21/17087-ІТ від 18.10.2021 року, проведеного експертами Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України:
-в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 13.1 ПДР України;
-в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 не мав технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду (секцію шляхопроводу) шляхом екстреного гальмування, дотримуючись вимог п. 12.3 ПДР України;
-у даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_1 невідповідності вимогам п. 12.2 13.1 та 12.3 ПДР не вбачається. і його дії з технічної вимоги. Не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди.
Представник апелянта зазначає, що як вбачається з вищевказаного експертного висновку, експерт також не встановив в діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п. 12.1 ПДР України та навіть не вказує, що останній мав би діяти відповідно до вимог вказаного пункту.
Таким чином, апелянт вважає, що при складанні протоколу працівники поліції неправильної зазначили, що його лії містять порушення вимог п. 12.1 ПДР України, в той час, коли його дії слід було розглянути відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України. Виконуючи які ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду, оскільки зупиночний шлях його автомобіля перевищує відстань, на якій він об`єктивно виявив перешкоду для свого подальшого руху. 
27 жовтня 2021 року в судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 – адвокат Шварьов С.Є., апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенції) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, ст. 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
За змістом п.12.1 ПДР правил дорожнього руху: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.12.3 ПДР України).
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за порушення вимоги п. 12.1 ПДР, доведена повністю матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18№503446 від 22.05.2021 року, рапортом від 14.04.2021 року інспектора Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області Ярошенко А.А., рапортом від 14.04.2021 року інспектора Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області Фастовець І.В., протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.04.2021 року старшого слідчого відділу Білоцерковського РУП Мазур В.Ю. за участю понятих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5 головного інженера ТОВ «СДБК», схемою дорожньо-транспортної пригоди від 14.04.2021 року, ілюстраційною таблицею до протоколу огляду місця події в а/д М-05 Київ-Одеса (с. Ксаверівка) (Ілюстрації 1-14), заявою ОСОБА_6 , зберігальною розпискою ОСОБА_6 , листом заступника начальника Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області - начальника слідчого відділу капітана поліції І. Шевченко №11538 від 16.04.2021 року, відповідно до якого, встановлено, що в наслідок порушення правил безпеки дорожнього не заподіяно середньої тяжкості або тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим не утворено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, проте, в даному випадку, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, листом командира батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП, капітана поліції В. Коряк, в якому зазначено, що в результаті ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а транспортні засоби механічні пошкодження. В ході розгляду, СВ Білоцерківського ВГІГУНП у Київській області було відмовлено в порушено ЄРДР за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, за відсутності складу злочину та матеріали ДТП були надіслані до БПП в м. Біла Церква, для притягнення винних до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежної кваліфікації порушень ПДР ОСОБА_1 , оскільки вказаний пункт порушення у протоколі зазначено вірно, та відповідає обставинам дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, напівпричепу та секції шляхопроводу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що судом першої інстанції вірно враховано місце та час вчинення адміністративного правопорушення, а саме вчинено воно о 05:30 год. ранку 14.04.2021 року на а/д М-05 в напрямку Києва 53 км+539 м. де знаходиться об`єкт капітального ремонту автомобільної дороги - шляхопровід. Також суд враховує те, що ДТП сталося не у робочий час, за відсутності будівельників, які здійснюють ремонт дорожньої інфраструктури, що могло призвести до трагічних наслідків (як вбачається з ілюстраційної таблиці, доданої до матеріалів справи про адміністративне правопорушення), а також той факт, що водієм не було ураховано особливості вантажу, що ним перевозиться, дорожня обстановка (ремонтні роботи), тому, на думку суду, ОСОБА_1 не було доведено, що він постійно контролював рух, безпечно керував транспортним засобом, та вжив всіх заходів для запобігання ДТП.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбачає не лише умисні дії, а й дії вчинені з необережності, що в даному випадку і допустив водій ОСОБА_1 , тому доводи захисника про закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю вини особи і як наслідок суб`єктивної сторони як складової адміністративного правопорушення, у даному випадку суд вважає необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу оскільки зводять до переоцінки доказів, та направлені на незгоду з постановою суду першої інстанції.
Будь-яких належних та допустимих доказів на заперечення вини ОСОБА_1 апелянтом суду не надано.
Апеляційний суд не приймає до уваги висновок експерта від 18.10.2021 року №ЕД-19/116-21/17087-ІТ з огляду на наступне.
Вказане дослідження здійснено після розгляду справи судом першої інстанції, з клопотанням про призначення судової експертизи ОСОБА_1 не звертався як в суді першої так і апеляційної інстанції, суду не відомо, які саме матеріали та вихідні дані були надані судовому експерту, оскільки вказана експертиза була проведена за ініціативою ОСОБА_1 , та матеріали справи про адміністративне правопорушення судом експерту не надавались.
В судовому засіданні 27.10.2021 року судом було допитано судового експерта ОСОБА_7 .. Експерт зазначив, що перешкода стояла на смузі по якій рухався водій ОСОБА_1 . На питання суду, чому експерт так вважає, з огляду на те, що відповідно до схеми ДТП складеної відповідно до норм чинного законодавства працівниками поліції та підписаної двома свідками, перешкола розташована на узбіччі, та на суцільну розмежувальну смугу не виступає жодним чином, експерт надав відповідь про невідповідність фотознімків та схеми ДТП обставинам.
Суд критично ставиться до доводів зазначених експертом, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме схемі місця ДТП та фотознімках, відповідно до яких, чітко вбачається, що перешкода не виступає на проїжджу частину дороги, та не знаходилась на смузі руху.
За нормами ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Проте у вищевказаному висновку експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Саме такі порушення, а також те, що вказаний висновок суперечить матеріалам справи є підставою для визнання висновку експертизи неналежним доказом.
Відповідно до ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника, не встановлено.
Обтяжуючих відповідальність обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.
Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеській апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк