ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року	                        Львів	Справа № 380/3566/20 пров. № А/857/12687/21 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Коваля Р.Й., Святецького В.В.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (суддя – Кедик М.В., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 21.05.2021), 
в адміністративній справі №380/3566/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби,
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                              встановив: 

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС  від 17.04.2020 №208-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста “Краковець” Львівської митниці ДФС та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; 3) допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста “Краковець” Львівської митниці ДФС; 4) надати звіт про виконання судового рішення; 5) судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи покласти на відповідачів. 
Відповідачі у справі Львівська митниця ДФС та Галицька митниця Держмитслужби в суді першої інстанції позовних вимог не визнали, подали свої відзиви на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Антоняка Романа від 17.04.2020 №208-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста “Краковець” Львівської митниці ДФС  з 23.04.2020. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113983 гривні 10 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста “Краковець” Львівської митниці ДФС та стягнення з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8918 гривень 15 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Львівської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі  10680 гривень 00 коп.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 12.05.2021 року не погодився відповідач Галицька митниця Держмитслужби та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт Галицька митниця Держмитслужби просив оскаржене рішення суду від 12.05.2021 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби – задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року в адміністративній справі №380/3566/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – змінено, а саме, в абзаці шостому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «в сумі 10680 (Десять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 коп.» змінено формулюванням - «в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.». У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року в адміністративній справі №380/3566/20 – залишено без змін. 

09 листопада 2021 року судом апеляційної інстанції отримано клопотання представника позивача Посмітюха Р.С. від 08.11.2021р. про стягнення солідарно з відповідачів суму витрат, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції за надання правничої допомоги в розмірі 7974,00 гривень. 
Відповідач Галицька митниця Держмитслужби подала заперечення щодо понесених витрат на професійну правову допомогу, у якому зазначила щодо не співмірності заявлених позивачем судових витрат, понесених ним в суді апеляційної інстанції на правову допомогу. Просить у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – відмовити. 
У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статей 252, 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши підстави заявленого клопотання (заяви) щодо відшкодування витрат на правову допомогу та додані матеріали, зазначає наступне. 
Відповідно до  ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що суду апеляційної інстанції представником позивача – адвокатом Юнко М.В. було надано документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із апеляційним розглядом справи №380/3566/20. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року не вирішувалось питання про відшкодування позивачу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідне клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним розглядом адміністративної справи №380/3566/20 слід вирішити шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
Вирішуючи по суті клопотання (заяву) позивача про відшкодування відповідних судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7974,00 грн., суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вказане клопотання є частково обґрунтованим, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України). 
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності. 
Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України №3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). 
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). 
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору. 
20 жовтня 2021 року представником позивача засобами електронного зв`язку в порядку ч.7 ст.139 КАС України було подано заяву про відшкодування судових витрат на правову допомогу, докази чого будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції. 
Подавши 09.11.2021 суду апеляційної інстанції клопотання про стягнення солідарно на користь позивача з відповідачів суму витрат, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції в розмірі 7974,00 гривень, представник позивача додала витяг з додаткової угоди №1 від 22.02.2021р., укладеної між Адвокатським об`єднанням «Правда і Закон» (Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (Клієнт), якою сторони узгодили, що за представництво інтересів Клієнта у справі №380/3566/20, складання процесуальних документів, пояснень тощо у суді апеляційної інстанції встановлюється фіксований розмір гонорару у розмірі 7974,00 грн.. Сторони узгодили, що гонорар підлягає сплаті у п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення судом апеляційної інстанції шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання на підставі виставленого рахунку-фактури та/або договору. Дана угода є невід`ємною частиною до Договору про надання правової допомоги №17/01/20-8 від 17.01.2020. Також додано квитанцію №0.0.2331061563.1 від 08.11.2021 про сплату ОСОБА_1 7974 грн. отримувачу АО «Правда і Закон» за юридичні послуги згідно договору №17/01/20-8 від 17.01.2020. 
Крім того, з матеріалів справи видно, що правову допомогу ОСОБА_1 надає адвокат Юнко М.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 17.01.2020 №17/01/20-8 (а.с. 118-121 Т.3) та ордеру про надання правової (правничої) допомоги від 08.05.2020 Серії ВС №1023404 (а.с. 134 Т.1). 
Відповідно до п.4 вказаного договору, вартість послуг визначається додатковими угодами або протоколами погодження договірної ціни до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору. 
Надаючи оцінку наданим доказам щодо понесених позивачем витрат на надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7974,00 грн., колегія суддів зауважує, що такий розмір не є у вказаному обсязі співмірним та обґрунтованим зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). 
Так, суд апеляційної інстанції враховує, що представником позивача не подавався відзив на апеляційну скаргу. У вказаній справі відбулось два судових засідання в суді апеляційної інстанції (20.10.2021 року та 03.11.2021 року), одне з яких було відкладено за клопотанням представника позивача, тобто, представник позивача був присутній лише на одному судовому засіданні. Правова позиція сторони позивача не змінювалася, та є аналогічною доводам та вимогам позовної заяви. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обґрунтований та підтверджений наданими суду доказами розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 2500,00 грн., який відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності),  співмірності із складністю справи та обсягу виконаних адвокатом робіт. 
Такий розмір витрат підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Львівської митниці ДФС. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому додаткове рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 134, 139, 143, 243, 252, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                          постановив:  

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (ЄДРПОУ 39420875) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст додаткової постанови суду складено 29.11.2021 року