УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/640/21
Провадження № 22-ц/4820/1869/21
Категорія: 19, 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №676/640/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
Звертаючись до суду із позовом АТ «Універсал-Банк» вказувало, що в жовтні 2017 року товариство запустило новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. 04.03.2019 ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04.03.2019. Позивач вказує, що положеннями Анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники зазначених документів у мобільному додатку «monobank». Банк посилається на те, що на підставі договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що ним свої зобов`язання за Договором виконанні і відповідачці надано можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку із чим наявна заборгованість, що станом на 30.09.2020 становить 35844,10 грн та складається з: 35844,10 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 0,00 грн – заборгованість за пенею та комісією. Тому, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 35844,10 грн заборгованості за договором про надання банківських послуг monobank від 30.09.2020. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись із цим рішенням, АТ «Універсал-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що підписуючи Анкету-заяву ОСОБА_1 приєдналася та була ознайомлена з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал-Банк», Тарифами за карткою monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank» підписавши Анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення позичальника з вказаними документами. Апелянт посилається на те, що відсутність підпису ОСОБА_1 на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал-Банк», Тарифах за карткою monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту «Карта monobank» не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит, адже відповідач висловила свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді в мобільному додатку «monobank» шляхом застосування клієнтом та Банком електронного цифрового підпису. Разом з тим, апелянт вказує, що всі поповнення до 19.02.2020 відповідачка використовувала на власні потреби, на рахунку вони не залишалися, а отже повернути їх не можна, також після 19.02.2020 поповнення були не регулярними та не в достатньому розмірі. В свою чергу поповнення, які проводила відповідачка свідчать про те, що остання усвідомлювала, що вона повинна повернути Банку кошти, які використовувала з кредитного ліміту та ліміту розстрочки на покупки частинами, а отже розуміла наслідки та була ознайомлена з умовами використання наданих їй коштів. Банк вважає, що виконаний ним розрахунок заборгованості є належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів. Також, Банк зазначає, що monobank - це банк в смартфоні, а тому порівняння судової практики щодо класичних банків до проекту monobank суперечить аналітичному мисленню. 
Зважаючи на викладене, АТ «Універсал-Банк» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін. Відповідачка вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17. Також, місцевим судом на підставі виписки по банківській картці відповідачки та розрахунку заборгованості встановлено, що остання сплатила в рахунок повернення отриманих кредитних коштів за період з 04.03.2019 по 01.07.2020 – 45715 грн, що перевищує наданий відповідачці кредитний ліміт 30000 грн. Оскільки відповідачка заперечує укладення договірних відносин з банком, тому банк має право звернутися до неї з вимогою про повернення фактично отриманих коштів, у випадку якщо така сума повернута відповідачкою не в повному обсязі та надати відповідний розрахунок з урахуванням фактично повернутих коштів, з такою вимогою банк до ОСОБА_1 не звертався, а тому в розумінні ст. 530 ЦК України, у відповідачки не виник обов`язок щодо повернення фактично отриманих коштів. ОСОБА_1 вважає, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу в сумі, зазначеній у позовній заяві, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Крім того, відповідачка посилається на те, що позивач, без її згоди, змінив суму кредитного ліміту. Разом з тим, виписка за період з 04.03.2019 по 30.09.2020 не може підтверджувати факту існування боргу, оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці та по якому саме рахунку ця виписка. В матеріалах справи не має доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідачка отримала якусь картку або їй був відкритий рахунок, відсутні будь-які докази отримання картки, окрім зазначеного номера з якого ОСОБА_1 могла отримувати грошові кошти. Також, відповідачка вказує, що копія анкети позичальника не може вважатися Договором за взаємною згодою обох сторін та підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою).
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України). 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено укладенні кредитного договору із відповідачкою на тих умовах, узгодженими які вважає Банк. Крім того, враховуючи, що станом на 01.08.2020 по виписці по рахунку позичальника рахується заборгованість по банківській карті в сумі 5844,10 грн, що утворилася за рахунок списання відсотків в березні – серпні 2020 року, розмір яких не обумовлений в Анкеті-заяви від 04.03.2019 та враховуючи, що ОСОБА_1 сплатила 45715 грн в рахунок повернення отриманих кредитних коштів за період з 04.03.2019 по 01.08.2020, що перевищує встановлений договором кредитний ліміт, тому відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості в розмірі 35844,10 грн. 
Однак, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 04 березня 2019 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04.03.2019, за умовами якої визначено, що ця Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг (п. 3 Анкети – заяви). 
Позичальник підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
Крім того, відповідачка в Анкеті-заяві зазначила, що просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. І також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення, має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6 Анкети – заяви).
Усе листування щодо цього договору ОСОБА_1 просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п.11 Анкети – заяви) (а.с.7). 
Встановлено, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 30000 грн у вигляді встановленого ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 строком дії по 06/24 (а.с.68-70).
Коштами та відповідно кредитною карткою відповідачка користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором (тілом кредиту) станом на 30 вересня 2020 року становить 35844,110 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII).
За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію»  електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору.
В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» надав суду Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04.03.2019, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та розрахунок заборгованості за договором від 04.03.2019.
Однак, Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 04 березня 2019 року не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів за користування кредитним коштами.
Надані позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів і Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
Однак, ці документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.
Отже, відсутні належні та достовірні докази про те, що Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів і Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача були підписані позичальником в подальшому за допомогою електронного підпису.
Крім того, за змістом положення ст. 9 Закону №1734-VIII паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. 
Оскільки за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови надання банківських послуг, відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб, Витяг з Тарифів і Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вказані документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Таким чином висновки суду першої інстанції щодо неукладеності кредитного договору є законними та обґрунтованими.
А тому доводи апеляційної скарги про те, що сторонами при укладені кредитного договору від 04.03.2019 були узгоджені усі істотні умови договору шляхом підписання Анкети – заяви та те, що Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів і Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» є складовими кредитного договору судова колегія вважає такими, що не заслуговують на увагу.
При цьому апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку виходячи з того, що ОСОБА_1 сплатила в рахунок повернення отриманих кредитних коштів 45715 грн, що перевищує встановлений договором кредитний ліміт, тому відсутні підстави для стягнення із позичальника кредитної заборгованості в розмірі 35844,10 грн.
Так, Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Як слідує із банківської виписки по рахунку № НОМЕР_2 , що надана позивачем як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості позичальника ОСОБА_1 і є належним доказом вбачається, що відповідачка використовувала кредитні кошти та здійснювала погашення кредиту (а.с. 62-67).
Зокрема, з вказаної виписки вбачається, що у період з 04.03.2019 по 30.09.2020 позичальником ОСОБА_1 були використані кредитні кошти на загальну суму 81967 грн. 
В той же час, за період 04.03.2019 по 30.09.2020 різними платежами відповідачкою частково повертались Банку кошти на погашення заборгованості і виходячи з математичного підрахунку ОСОБА_1 сплатила загальну суму 64014 грн. 
Також, із зазначеної виписки слідує, що позивачем за період 04.03.2019 по 30.09.2020 було нараховано та списано 12572,30 грн відсотків за користування кредитними коштами.
Судова колегія вважає, що за умови відсутності узгодження між сторонами ціни договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахування ОСОБА_1 відсотків по кредитному договору та списання коштів в погашення цих сум здійснено позивачем протиправно.
Тому, з огляду на вищенаведене, станом на 30.09.2020 у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 17953 грн (81967 грн – 64014 грн).
Суд першої інстанції наведені фактичні обставини не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в частині фактично використаних, проте не повернутих кредитних коштів.
Отже, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, судова колегія вважає, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги АТ «Універсал Банк» в частині стягнення з відповідачки фактично отриманих і неповернутих нею коштів в розмірі 17953 грн. 
В решті позовні вимоги до задоволення не підлягають з підстав їх недоведеності в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 6 ст. 81 ЦПК України).   
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову.
На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2843,18 грн (1137,27 грн (2270 грн (судовий збір за подання позовної заяви)*50,1 (% задоволених позовних вимог)/100) + 1705,91 грн (3405 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги) * 50,1 (% задоволених вимог)/100)).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 )  на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ; ЄДРПОУ 21133352) кредитну заборгованість в розмірі 17953 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн та 2843 (дві тисячі вісімсот сорок три) грн 18 коп судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай