ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" листопада 2021 р.           Справа№ 910/18809/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" 
на рішення   Господарського суду міста Києва    від 14.06.2021 року (повний текст складено 16.06.2021 року)
у справі №910/18809/20 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ"
до   Приватного підприємства "Автоентерпрайз"
про стягнення 138 600,00 грн,-                                                  
                                                            ВСТАНОВИВ:  
          
                 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" (далі - позивач)  звернулось Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів на суму в розмірі 138 600,00 грн за договором про надання послуг з розміщення обладнання № б/н від 16.12.2019 року.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором про надання послуг з розміщення обладнання № б/н від 16.12.2019 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідачем було здійснено відключення обладнання без згоди позивача, яке призвело до неможливості використання обладнання і є підставою для нарахування штрафних санкцій.
          Рішенням Господарського суду міста Києва   від  14.06.2021 року у справі №910/18809/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
          Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва   від   14.06.2021 року у справі №910/18809/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.
          Так,  скаржник вказав, що із огляду на предмет спору обставинами, які підлягають доказуванню у цій справі, є порушення відповідачем умов договору, оскільки ця обставина є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій; вжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (покладається на відповідача згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України). Як встановлено п. 2.1. договору відповідач взяв на себе виконання загального обов`язку з надання послуг із розміщення зарядних пристроїв позивача, який включає, зокрема, такі конкретизовані обов`язки як отримувати письмову згоду позивача на розміщення на об`єктах, на яких розміщується обладнання, власного та/або орендованого майна, у тому числі з метою проведення гарантійного та іншого ремонту обладнання; забезпечити відсутність розміщеного без письмової згоди позивача майна інших осіб на об`єктах, на яких розміщується обладнання позивача; забезпечити підключення обладнання позивача до електричної мережі; забезпечити охорону обладнання позивача від викрадення, пошкодження, знищення; не переміщувати та не демонтувати обладнання позивача з місця розміщення обладнання; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл позивача на відключення обладнання від електричної мережі. Однак, відповідачем не було виконано обов`язок із забезпечення підключення майна позивача та його схоронності, що є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій. Зазначена обставина зафіксована позивачем в акті обстеження обладнання від 21.08.2020 року.
          Крім того, скаржник наголосив, що відповідач не надав суду жодного документа, який підтверджує належне виконання ним умов договору, хоча ця обставина входить до предмету доказування у справі.
          Також за твердженням скаржника, останній мав право на звернення до суду незалежно від направлення відповідачу письмової претензії. Ненаправлення відповідачу письмової претензії жодним чином не позбавляє відповідача засобів доказування, не спростовує факту існування порушення договору і, у будь-якому разі, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності. 
          При цьому, скаржник зазначив, що ані договором, ані чинним законодавством не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання позивача за участю відповідача.
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021  року для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" на рішення    Господарського суду міста Києва    від  14.06.2021 року у справі №910/18809/20. Призначив до розгляду апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" на рішення       Господарського суду міста Києва  від  14.06.2021 року у справі №910/18809/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 30.08.2021 року. 
           21.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника відповідача  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.            
          Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що  жодного  договору розміщення обладнання, укладеного між позивачем та відповідачем  ніколи не існувало.
          Щодо договору №01/08/2018-01, зазначеного в преамбулі «Дублікату» договору розміщення обладнання, укладеного між Приватним підприємством "Автоентерпрайз" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна тенісна академія»  від 01.08.2018 року, цей договір дійсно укладався. Проте, жодних договорів, щодо переходу права власності іншим особам не укладалось. Таким чином, позивач намагається  привласнити майно, яке йому не належить. 
          Також, представник відповідача  наголосив, що судом першої інстанції абсолютно правильно зазначено, що позивачем було складено акт в односторонньому порядку та не направлено його позивачу, що також є порушенням пункту 5.6. «Дублікату» договору розміщення обладнання, відповідно якого зазначено: «Всі розбіжності з приводу виконання цього договору вирішуються шляхом переговорів...». Таким чином, ненаправлення претензій, акту огляду та будь-яких повідомлень позивачу є також ознакою того, що такого договору не існувало та не укладалось. Таким чином, позивачем не було здійснено будь-яких дій, направлених на вжиття заходів щодо відновлення його «порушених» прав.
          Разом з цим, відповідач зазначив, що позивач використовує  підроблену довіреність.
           17.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника позивача  до суду надійшла відповідь на відзив, в якій  позивач, зокрема, зазначив, що складання актів  обстеження  обладнання без участі відповідача  не позбавляє його права та можливості надавати докази належного виконання ним обов`язків. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 14.06.2021 року підлягає скасуванню, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" - задоволенню,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи,  16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (замовник) та Приватним підприємством «Автоентерпрайз» (виконавець) було укладено договір № б/н про надання послуг з розміщення обладнання (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання - передачі до цього договору, іменованих надалі - обладнання, за адресам та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання - передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.    Місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання - передачі стосовно відповідного обладнання (Місце). Місцем виконання цього договору є місце розміщення обладнання. Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління обладнанням.
Відповідно до п. 2.1.6 - 2.1.8, 2.1.11 договору, виконавець зобов`язується: надати можливість замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях (об`єктах); забезпечити підключення обладнання до електричної мережі; забезпечити безперебійне електричне живлення обладнання замовника; забезпечити охорону обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; у будь - яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.
Згідно  п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 договору, замовник зобов`язується своїми силами та за власні кошти здійснити роботи з монтажу та обслуговування обладнання на об`єктах виконавця; здійснювати технічний огляд та поточний ремонт обладнання для безперебійного та належного функціонування; не допускати перевантаження електричних мереж, не перевищувати погодженого розміру потужності електроенергії, що споживається замовником.
Відповідно до п. 3.1. договору, за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30 грн.. 00 коп.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України (п. 5.1. договору).
Відповідно до п. 5.4. договору, у випадку будь - якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для зарядження електромобілів, визначених в акті ( актах) приймання - передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання., виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою: Р = DC* 1500 + AC*150, в якій, якщо інше не передбачено договором, елементи мають наступне значення: «=» - математичний знак «дорівнює; «*» - математична дія множення; «+» - математична дія додавання; «Р» -    сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах)    приймання - передачі до цього договору; « DC» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; «АС» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.
Згідно п. 5.5. договору, за порушення обов`язків, передбачених пунктом 2.1.4. та/або 2.1.5. цього договору, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до п. 5.6. договору, всі розбіжності з приводу виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів. Питання, з приводу яких сторони не досягли згоди шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку за місцезнаходженням замовника.
Згідно п. 6.1. договору, останній  вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року включно.
Як вбачається  матеріалів справи, 16.12.2019 року сторонами договору був підписаний акт приймання-передачі до договору про надання послуг з розміщення обладнання . Відповідно до даного акту, замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання: - зарядний пристрій постійного струму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (міжнародна школа тенісу)», місце розміщення - м. Київ, вул. Міська, 9; - зарядний пристрій змінного струму    для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)», місце розміщення - м. Київ, вул. Міська,9.
Договір від 16.12.2019 року, акт приймання-передачі від 16.12.2019 року від імені відповідача підписані його представником - ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності відповідача від 05.07.2019 року(а.с. 114).
Зі змісту поданої позивачем копії довіреності відповідача від 05.07.2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що останній уповноважений відповідачем бути представником Приватного підприємства "Автоентерпрайз" в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача.
Для цього ОСОБА_3  надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2019 року.
Будь-яких інших довіреностей на ОСОБА_3 матеріали справи не містять, так як    не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції  доказів відкликання долученої до матеріалів справи довіреності.
Відповідач не надав суду належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269   Господарського процесуального кодексу України  доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3  не мав повноважень представника відповідача на вчинення правочинів, в тому числі спірного договору, чи такі повноваження були відкликані до дати підписання договору від 16.12.2019 року.
Відповідно до  ст. 237 Цивільного кодексу України  представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. 
Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).
Статтею 204 Цивільного кодексу України  встановлена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження відповідача, що позивач використовує  підроблену довіреність, оскільки останні не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Водночас, колегія суддів відзначає, що надані до відзиву висновки експертів №СЕ19/121-21/15134-ПЧ, №СЕ-19/121-21/15118-ДД - виконані після винесення оскаржуваного рішення та проводилися щодо  іншої довіреності, відповідно не впливають на законність прийнятого рішення.   
При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що договір був визнаний недійсним у судовому порядку або відомостей про те, що такий наразі оспорюється в судовому порядку в іншому судовому процесі відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції  не надано. 
Водночас, колегія суддів відзначає, що  обставини укладання договору за довіреністю додатково викладені в заяві свідка ОСОБА_3 від 15.02.2021 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А. М. 
При цьому, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідність наданого позивачем до матеріалів справи дубліката договору його оригіналу.          
Так, дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.           Аналогічна правова позиція міститься  в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.11.2018 року у справі № 161/3245/15-ц.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає, як належне твердження відповідача викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що жодного  договору розміщення обладнання, укладеного між позивачем та відповідачем  ніколи не існувало.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. 
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Стаття 610 Цивільного кодексу України    передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1  ст. 612 Цивільного кодексу України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ст. 217 Господарського кодексу України).
Відповідно   ст. 218 Господарського кодексу України    підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. 
Відповідно до   ст. 548 Цивільного кодексу України    виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Згідно  ст. 551 Цивільного кодексу України    предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1, який діє на підставі посвідчення № 02 - 20, виданого 01.05.2020 року (дійсне до 31.12.2021 року), провели технічне обстеження відповідного обладнання, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9 : - зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного стуму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (Міжнародна школа тенісу)». За результатами технічного обстеження обладнання було встановлено факт неможливості використання у зв`язку з відключенням обладнання, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9 : - зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобіля (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів (DC): «МТА (міжнародна школа тенісу)».
Відповідно до посвідчення № 02 - 20 виданого директором Товариством з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ», ОСОБА_1 є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю  «ІОНІТІ», а саме, монтажником електричного устаткування.
Так, за доводами позивача відповідачем було допущено порушення умов договору, а саме зобов`язання щодо забезпечення підключення обладнання (зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного стуму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (Міжнародна школа тенісу)».), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9, що є підставою для стягнення з нього штрафу на підставі пункту 5.4. договору.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  ГПК України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Як вбачається із матеріалів справи та було зазначено вище, сторонами актом приймання-передачі обладнання від 16.12.2019 року, позивач на підставі договору розмістив, а відповідач надав місце для розміщення зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного стуму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (Міжнародна школа тенісу)».), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9 (а.с. 12).
У пунктах 2.1.6., 2.1.8, 2.1.11. договору сторонами визначено, що відповідач зобов`язався      забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та безперебійне електричне живлення обладнання замовника; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.
Крім того, позивачем до матеріалів справи  надані  наступні документи:
-          належним чином завірена копія акту обстеження обладнання (а.с. 13), складена 21.08.2020 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" ОСОБА_2 та монтажником електричного устаткування ОСОБА_1, в якому встановлено неможливість використання вищевказаного зарядного пристрою для заряджання електромобілів.
-          нотаріально завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_2 (директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті") від 12.02.2021 року, зареєстровану в реєстрі за №181 (а.с. 128-129).
-          нотаріально завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_3 (представник Приватного підприємства "Автоентерпрайз") від 15.02.2021 року, зареєстровану в реєстрі за №187 (а.с. 113).
-          копії клопотань  Приватного підприємства "Автоентерпрайз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті", на підтвердження здійснення  процедури  врегулювання  спорів між сторонами мирним шляхом.
Колегія суддів, оцінивши надані позивачем до матеріалів справи докази, зокрема заяву свідка ОСОБА_2 від 12.02.2021 року встановила, що остання фіксує повідомлення директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" ОСОБА_2 про відомі йому обставини та відповідає вимогам ст. 88 Господарського процесуального кодексу України.
          Відтак, вказана заява свідка приймається судом до уваги як доказ у справі, який, у сукупності із наданим позивачем актом обстеження від 21.08.2020 року, підтверджує факт порушення відповідачем умов укладеного договору.
За доводами позивача останнім не надавалась відповідачу згода на відключення обладнання, більш того, позивач розраховував на безперебійну можливість використання  обладнання у своїй господарській діяльності.
Відповідно до умов договору відповідач повинен був забезпечити підключення обладнання та безперебійне електричне живлення обладнання позивача, а у випадку необхідності відключення обладнання - отримати письмовий дозвіл позивача.
Як підтверджено наданою позивачем   до матеріалів справи копією акту обстеження обладнання від 21.08.2020 року, заявою свідка директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" ОСОБА_2 від 12.02.2021 року, відповідачем було порушено умови договору щодо забезпечення електричним живлення обладнання позивача, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9, у період з 21.08.2020 року по 12.11.2020 року.
Відповідачем, натомість, доводів позивача належними та вірогідними доказами не спростовано, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання умов договору ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції  не надано, як і не надано у відповідності до ст. 218 Господарського кодексу України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.
Щодо доводів відповідача та висновків місцевого господарського суду про те, що акт обстеження обладнання був підписаний  уповноваженими особами позивача  в односторонньому порядку, відповідачу не направлявся, претензії щодо порушенням умов договору не виставлялось, колегія суддів, відзначає наступне. 
Так, умовами договору не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання виключно за участю відповідача, як і обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу. 
Разом з цим, колегія суддів відзначає, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відсутність звернення позивача до відповідача із претензіями щодо неналежного виконання умов договору на підставі пункту 5.6. останнього не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. 
Посилання скаржника на те, що позивач намагається  привласнити майно (зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу), зарядний пристрій постійного стуму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (Міжнародна школа тенісу), яке йому не належить, колегія суддів не приймає, як належне, оскільки, відповідачем на підтвердження вказаних доводів не надано  жодних документів, які підтверджують перебування відповідного обладнання  на праві власності або іншому речовому праві у відповідача. 
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що у п. 1.3. договору, який є чинним, сторони погодили, що обладнання належить на праві власності або користування саме замовнику (Товариству з обмеженою відповідальністю "Іоніті").
Водночас,  підписанням 16.12.2019 акту приймання-передачі обладнання до договору сторони фактично визнали факт належності такого обладнання саме позивачу на певному речовому праві.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи та ним не спростований.
Відповідальність у вигляді штрафу за порушення зобов`язань передбачена у пункті 5.4. договору, відповідно до якого        сторони погодили, що    у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі) за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за формулою, наведеною у договорі.
За розрахунком позивача сума нарахованого позивачем штрафу становить 138600,00 грн за 81 день, впродовж яких існувала неможливість використання обладнання, а саме у період з 21.08.2020 року по 12.11.2020 року.
Розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до наведеної у договорі формули (1*1500 + 1*150)*84 = 138  000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі є помилковими, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до  ст. 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).
          Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника,  знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення   суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.              
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" на рішення   Господарського суду міста Києва    від 14.06.2021 року  у справі №910/18809/20 задовольнити.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року у справі №910/18809/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.           
          Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271-А, оф.2, код ЄДРОПУ 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ"   (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, оф. 6, код ЄДРПОУ 42153109)  138600,00 грн (сто тридцять вісім тисяч шістсот гривен 00 копійок) штрафних санкцій  та   судовий збір за розгляд справи в суді першої  інстанції у розмірі   2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).          
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.                     
          Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271-А, оф.2, код ЄДРОПУ 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ"   (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, оф. 6, код ЄДРПОУ 42153109)  судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі   3  405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривен 00 копійок).          
           4.   Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.            
           5.  Матеріали справи №910/18809/20 повернути до Господарського суду міста Києва.           

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко