П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4641/19	

Категорія: 111020300          Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 08.06.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року Головне управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області (у теперішній час ГУ ДПС у Миколаївській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 1 085 854,31 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що фізична особа ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 1 002 340,13 грн. та сплати військового збору за результатами річного декларування в сумі 8 351 418,00 грн.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в задоволенні позову ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 43144729) до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 1 085 854,31 грн. відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області зазначає, що на дату звернення ГУ ДПС у Миколаївській області із позовною заявою про стягнення податкового боргу у судовому та адміністративному порядку у встановлені чинним законодавством терміни податкові повідомлення-рішення не оскаржено, а відтак зазначена у них сума податкового зобов`язання є узгодженою і підлягає сплаті у десятиденний строк з моменту отримання згідно із п.57.3 ст. 57 ПК України. Крім того, під час розгляду справи про стягнення податкового боргу відповідач також не скористався правом на оскарження податкових повідомлень-рішень в судовому порядку.
Також, апелянт зазначає, що досліджуючи правомірність нарахування грошових зобов`язань відповідно до податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції протиправно вийшов за межі предмету даної справи.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не надходило. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку у ГУ ДПС у Миколаївській області як платник податків. 
У інтегрованих картках платника податків у відповідача обліковується податковий борг 1 085 854,31 грн., а саме:
1) по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1 002 340,13 грн. на підставі:
-  податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2019 року №00001921305 на суму 1 002 170,13 грн.;
- податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2019 року №00001931305 на суму 170,00 грн.;
2) по військовому збору у сумі 83 514,18 грн. на підставі:
- податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2019 року №00001921305 на суму 83 514,18 грн.
Відповідно до ст. 59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу направлено рекомендованим листом за адресою відповідача податкову вимогу від 06 березня 2019 року №5082-54 на суму 1 085 854,31 грн.
Не отримавши сплату за вимогою, позивач звернувся до суду.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується наступне.
Між відповідачем та ПАТ "Укрсоцбанком" було укладено кредитний договір.
В подальшому, ПАТ "Укрсоцбанком", як кредитором, в 2017 році прийнято рішення про анулювання основної суми боргу (кредиту) ОСОБА_1 . 
Також судом встановлено, що в період з 06 листопада 2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
За результатами перевірки складено акт від 19 листопада 2018 року за №2788/14-29-13-05-07/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення вимог: п.п.16.1.2, 16.1.3, ст. 16, пп.49.18.4, п.49.18 ст. 49, п.176.1 ст. 176, п.179.1 ст. 179 ПК України - не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року; пп.163.1.1 п.163.1 ст. 163, пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.167.1 ст. 167, пп.168.2.1 п.168.2 ст. 168 ПК України, а саме: заниження податку з доходів фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 730 459,29 грн., п.16 прим.1 підр.10 р.ХХ ПК України, в результаті чого занижено військовий збір, і встановлена заборгованість в сумі 60 871,61 грн.
10 січня 2019 року на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення №00001911305 суму 15 217,90 грн., №00001921305 на суму 913 074,11 грн. та №00001931305 на 170 грн.
Позивачу було надіслано податкову вимогу 06 березня 2019 року №5082-54 на суму 1 085 854,31 грн.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкротства, до закінчення строку позовної давності.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої передчасним, оскільки судом під час розгляду справи не досліджено зміст повідомлення ПАТ "Укрсиббанк" про анулювання боргу, не вжито необхідних заходів щодо витребування доказів з власної ініціативи та як наслідок не встановлено природу прощеної (анульованої) платнику суми боргу.
Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду даної справи є саме наявність підстав для стягнення податкового боргу, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку законності податкового повідомлення-рішень.
Стосовно наявності підстав для стягнення податкового боргу в сумі 1 085 854,31 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо  згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з пп.54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до пп."е" п.176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Згідно з п.56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацом 2 пп.56.17.5 п.56.17 ст. 56 ПК України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Відповідно до пп.56.17.1 п.56.17 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.
Строк подання скарги про перегляд рішення про визначення грошового зобов`язання визначено у п.56.3 ст. 56 ПК України. Так, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Системний аналіз зазначених норм закону, у тому числі норма про те, що днем узгодження грошового зобов`язання платника податків є день закінчення процедури адміністративного оскарження, свідчить, що у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, передбаченого у п.56.3 ст. 56 ПК України.
Своєю чергою, останнім днем строку, передбаченого у п.56.3 ст. 56 ПК України, є десятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Дослідивши матеріали справи, колегіє суддів встановлено, що ОСОБА_1 відсутня за адресою, на яку направлялися податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату податкового боргу.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання є неузгодженими з огляду на те, що відповідачка (як фізична особа) не отримувала повідомлення-рішення.
В свою чергу, не отримання податкових повідомлень-рішень в даних спірних правовідносинах, на суму більше ніж, на 1 000 000 грн., позбавляє право фізичної особи на оскарження визначених податковим органом зобов`язань. 
Також, колегія суддів вважає за доцільним звернути увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).
Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р., "Щокін проти України" від 14.10.2010 р., "Сєрков проти України" від 07.07.2011 р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року).
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про передчасність звернення ГУ ДПС у Миколаївській області з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи - ОСОБА_1 в сумі 1 085 854,31 грн.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів, керуючись п.1 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.1 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову, викладених в даній постанові.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.