ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/4871/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2020  (суддя Брегей Р.І.) за позовною заявою ОСОБА_1 до  військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:
У жовтні 2020 до Кіровоградського  окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд  визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 17 вересня 2015 року по 04 квітня 2016 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (04 квітня 2016 року). Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України    нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 17 вересня 2015 року по 04 квітня 2016 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (04 квітня 2016 року).    Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1  середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 05 квітня 2016 року по день фактичного розрахунку).       Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України                      виплатити ОСОБА_1   середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 05 квітня 2016 року по день фактичного розрахунку).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав,  апеляційну скаргу  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно з роз`яснення Мінсоцполітики від 08.02.2016 року № 107/13/84-16 додаткова відпустка учасникам бойових дій за   Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, а лише раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни, невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, поділу на частини не підлягає. Додаткова відпустка як учаснику бойових дій не відноситься до категорії щорічних відпусток, тому вона не надається у наступному році у разі невикористання її в минулому році, зокрема, і у випадку закінчення дії особливого періоду, та не підлягає компенсації у випадку її невикористання. Механізм реалізації пільг передбачає обов`язкове волевиявлення особи-пільговика, законодавством не передбачено надання пільги за минулий час чи компенсації за її невикористання.
                              Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (перейменована      на НОМЕР_1 ) від 03 березня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на військову службу.
                              Наказом вказаної військової частини від 04 квітня 2016 року №86 позивача звільнено з військової служби .
                              Наказ про звільнення не містить інформації про виплату компенсації.
Під час проходження військової служби жодного разу не надавалась відпустка як учаснику бойових дій.
           ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій 17 вересня          2015 року.
                                 Звільняючи позивача з військової служби, відповідач не виплатив компенсацію.
                     Згідно з п.12 ч.1   ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов. Відповідно до п.14   ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми   Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. 
Відповідно до ст.   4, ст.   16-2 Закону України «Про відпустки»   установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6      цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7      цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8      цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті   13,      14      і      15      цього   Закону); 3) творча відпустка (стаття 16      цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1      цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17      цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18      цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1      цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19      цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті   25,      26      цього   Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
      Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений      Законом України      «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до      Закону України      «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.                               Відповідно до п. 12 ч. 1   ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   учасникам бойових дій (статті 5,      6) надаються такі пільги: зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
                              Відповідно до ст.   1-2, п. 8 ч. 1, частин 17 -18 ст.   10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в      Конституції України      та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до      Закону України      «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.      В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
                              При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у      Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»      та      у   Законі України «Про оборону України».
                              Згідно   ст.      1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»      особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
                              Стаття 1      Закону України «Про оборону України»      визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
                              Отже, передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
          Відповідно до норм   Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Припинення надання додаткових відпусток під час особливого періоду у державі не означає втрату права військовослужбовця на додаткові види відпусток. Не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
                              Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток            відповідно до пункту 19   статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12      статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії            їх соціального захисту», пунктом 8   статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
                              У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Згідно ч. 14   ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»       у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
                              Згідно ст. 2 вищевказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
             Згідно п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого   наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
   Передбачено, що у разі коли військовослужбовцю при звільнення не було надано додаткові відпустку, виплачується компенсація за невикористання такої відпустки.
                              Судова колегія зазначає, що позивач, у період з 2015 року по 2016 рік, станом на день звільнення з військової служби 04.04.2016 року, не використав додаткову відпуску, проте ненадання відпустки у вказаних роках не означає втрату права на отримання такої відпустки після закінчення особливого періоду у разі продовження служби чи у разі звільнення з військової служби, втрату права на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.
                              Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2016 рік згідно законодавства.
                              Суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у      постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19). Верховний Суд вказував, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток       є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12      статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії            їх соціального захисту». У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої      статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР      та пунктом 12 частини першої      статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
      Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.   243,   250,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 - залишити без змін.
                                 Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова