ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 грудня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №592/10904/20 
Номер провадження 22-ц/816/1628/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Вороненка Романа Миколайовича
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 30 серпня 2021 року, 

                                                   в с т а н о в и в:  
     
25 вересня 2020 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення сумі 123896 грн 86 коп, заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 14 грн 36 коп, 130 грн 74 коп – пені за договором, 3864 грн 56 коп – 3% річних та 7052 грн 16 коп – інфляційних збитків.
Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де є власником нежитлового приміщення загальною площею 230,8 кв.м, і з  17 жовтня 2008 року між сторонами був укладений договір № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу, який на дату укладення договору і до 27 грудня 2016 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 18 вересня 2020 року позивач направив відповідачу два примірники додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до договору № 1137-Т від 17 жовтня 2008 року про зміну в преамбулі договору назви фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , як фізичну особу, проте, додаткова угода не була підписана відповідачем.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 86934 грн 91 коп, заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 14 грн 36 коп, 130 грн 74 коп – пені за договором, 3864 грн 56 коп – 3% річних та 7052 грн 16 коп – інфляційних збитків.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» судовий збір в сумі 1526 грн 26 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Вороненко Р.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою безпідставне застосування ТОВ «Сумитеплоенерго» в розрахунку теплової енергії коефіцієнту втрат теплової енергії К=0,0005, що стало причиною збільшення плати, нарахованої ОСОБА_1 , при цьому позивачем зазначено, що такий коефіцієнт застосовано в нарахуваннях плати за спожиту теплову енергію, виходячи з Робочого проекту «Узел учёта тепловой энергии в жилом доме № НОМЕР_1 по ул. СКД г. Сумы», однак у самому проекті зазначено, що розрахунок втрат не виконувався, він не містить даних про розрахунок втрат теплової енергії. У розрахунку позивача не вказано яким нормативним документом встановлено використання при розрахунку обсягу теплової енергії коефіцієнту витрат теплової енергії та коефіцієнту втрат теплової енергії, їх числових значень. 
Доводить невідповідність показників теплової енергії, використаних ТОВ «Сумитеплоенерго» для розрахунку, фактичним показникам, зазначеним в актах приймання-передачі теплової енергії. Розрахунок заборгованості виконано з помилками, сума позовних вимог щодо вартості об`єму теплової енергії не відповідає фактичному об`єму теплової енергії, яка розрахунково була спожита ОСОБА_1 .  
Вказує про невідповідність даних у поданих позивачем Розрахунку кількості теплової енергії за період жовтень 2016 року – квітень 2020 року та Акті приймання-передачі теплової енергії по житловому будинку по АДРЕСА_2 за період жовтень 2016 року – квітень 2020 року, що свідчить про завищення ТОВ «Сумитеплоенерго» обсягів спожитої теплової енергії будинком в розрахунках оплати теплової енергії впродовж опалювального періоду в зимові місяці. 
Вважає необґрунтованим нарахування ОСОБА_1 плати за опалення місць загального користування будинку, а наданий позивачем Акт № 26.02.21.013 Обстеження системи централізованого теплопостачання об`єкту, складений 26 лютого 2021 року, не є належним доказом нарахування плати за теплову енергію за період жовтень 2016 року – квітень 2020 року, оскільки складений поза межами цього періоду. При цьому відсутність теплової ізоляції внутрішньобудинкової системи теплопостачання будинку підтверджується Актами готовності житлового будинку до опалювального періоду  від 19 вересня 2018 року, 05 жовтня 2019 року, 25 вересня 2020 року, які мають зауваження щодо відсутності теплоізоляції будинку і обслуговуючою організацією не усувалися. 
Також зазначає про невідповідність даних технічного паспорта на будинок щодо площ квартир та нежитлових приміщень, даним, які використовує позивач при розрахунку плати за теплопостачання, виконаний розрахунок є необґрунтованим, не відповідає фактичним площам квартир та нежитлових приміщень, тому висновки щодо обсягу фактичного споживання теплової енергії є безпідставними. Частка теплової енергії, яка відповідає площі нежитлового приміщення  відповідача, обрахована позивачем неправильно.   
У частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року до 25 вересня 2017 року у зв`язку зі спливом позовної давності, рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 13,  ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 123896 грн 86 коп не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 23 травня 2008 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 230,8 кв.м по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 201-203, 204-208).
Рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення» від 20 травня 2011 року № 322 та від 18 червня 2019 року № 322, виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено ТОВ «Сумитеплоенерго».
На підставі рішень виконкому Сумської міської ради № 532 від 10.10.2016 р. опалювальний період 2016-2017 р.р. розпочався з 11.10.2016 р., № 557 від 18.10.2017 р. опалювальний період 2017-2018 р.р. розпочався з 17.10.2016 р., № 561 від 19.10.2018 р. опалювальний період 2018-2019 р.р. розпочався з 22.10.2018 року, № 562 від 08.10.2019 р. та № 589 від 17.10.2019 року опалювальний період 2019-2020 р.р. розпочався з 15.10.2019 року і опалення було подано до будинку, в якому розташоване належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення.  
17 жовтня 2008 року між ТОВ «Сумитеплоенерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з умовами якого позивач надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу (т. 1, а.с. 7-10).
Умовами підпункту 4.2.12 пункту 4.2. цього договору встановлено, що відповідач зобов`язаний письмово сповіщати позивача про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів, а також про зміни суб`єктів користування послугами не пізніше 5-ти календарних днів з моменту настання зазначених подій.
27 грудня 2016 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (т. 1, а.с. 209-211).
18 вересня 2020 року позивач листом № 4867 направив на адресу відповідача два примірники додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до договору № 1137 Т від 17 жовтня 2008 року про зміну в преамбулі договору назви фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , як фізичну особу. Проте, додаткова угода не була підписана з боку відповідача (т. 1, а.с. 17, 18).
Протягом жовтня 2016 року – серпня 2020 року позивач надав послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачу па загальну суму 125470 грн 32 коп (т. 1, а.с. 32-197).
Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 745 від 21 грудня 2019 року «Про встановлення розмірів внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, яке здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» вирішено: 1. Встановити розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, споживачам, які приєднані до інженерних мереж ТОВ «Сумитеплоенерго» окремо для кожної будівлі згідно з додатками 1,2 до цього рішення; 2. ТОВ «Сумитеплоенерго» нарахування внесків здійснювати за кожен календарний квартал.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Сумитеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів відсутності централізованого опалення у нежитловому приміщенні загальною площею 230,8 кв. м по АДРЕСА_1 , відповідач, як власник нежитлового приміщення, у якому були отримані житлово-комунальні послуги, зобов`язаний оплатити позивачеві їхню вартість. При цьому зазначив, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно із ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Основними обов`язками відповідача, як споживача теплової енергії,  відповідно до ст. 27 Закону України «Про теплопостачання» є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.
На підтвердження факту надання відповідачеві послуги та розміру заявлених до стягнення сум заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання, позивач посилався на рахунки та акти прийому-передачі теплової енергії та/або гарячої води протягом вересня 2017 року – серпня 2020 року (т. 1, а.с. 32-197).
Нарахування оплати за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення здійснювалось ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі тарифів на послуги теплопостачання для категорії споживачів «Інші», встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 151 від 01 лютого 2017 року, № 1529 від 28 грудня 2017 року, № 404 від 14 червня 2018 року, № 1731 від 10 грудня 2018 року, № 89 від 14 січня 2020 року, № 639 від 17 березня 2020 року.
Позивач вказував, що саме на підставі вищезазначених тарифів надавав відповідачу послугу з централізованого опалення. 
Рахунки на оплату та акти прийому-передачі теплової енергії за період з жовтня 2016 року по серпень 2020 року включно були направлені відповідачу цінним листом з описом вкладення від 18 вересня 2020 року, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 12). 
Всі нарахування підтверджується копіями рахунків на оплату № 1137 від 30.10.2017 р. спожито 1,023 Гкал на суму 1907,84 грн, № 1137  від 30.11.2017 р. спожито 2,873 Гкал на суму 5357,99 грн, № 1137 від 31.12.2017 р. спожито 6,930 Гкал на суму 12924,06 грн, № 1137 від 31.01.2018 р. спожито 1,387 Гкал на суму 2431,366 грн, № 1137 від 28.02.2018 р. спожито 4,097 Гкал на суму 8150,46 грн, № 1137 від 31.03.2018 р. спожито 4,110 Гкал на суму 8176,32 грн, № 1137 від 30.04.2018 р. спожито 0,484 Гкал на суму 962,87 грн, № 1137 від 31.10.2018 р. спожито 1,022 Гкал на суму 1540,99 грн, № 1137 від 30.11.2018 р. спожито 2,454 Гкал на суму 3700,20 грн, № 1137 від 31.12.2018 р. спожито 4,293 Гкал на суму 6473,09 грн, № 1137 від 31.01.2019 р. спожито 2,724 Гкал на суму 3812,31 грн, № 1137 від 28.02.2019 р. спожито 2,797 Гкал на суму 3914,47 грн, № 1137 від 31.03.2019 р. спожито 2,424 Гкал на суму 3392,45 грн, № 1137 від 30.04.2019 р. спожито 0,226 Гкал на суму 316,29 грн, № 1137 від 30.10.2019 р. спожито 0,249 Гкал на суму 348,48 грн, № 1137 від 30.11.2019 р. спожито 2,354 Гкал на суму 3294,48 грн, , № 1137 від 31.12.2019 р. спожито 3,095 Гкал на суму 7580,53 грн, № 1137 від 31.01.2020 р. спожито 2,516 Гкал на суму 3450,92 грн, № 1137 від 29.02.2020 р. спожито 2,754 Гкал на суму 3683,89 грн, № 1137 від 31.03.2020 р. спожито 1,369 Гкал на суму 1748,89 грн, № 1137 від 30.04.2019 р. спожито 0,370 Гкал на суму 441,84 грн, 
Але відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання в частині розрахунків, жодного з вищезазначених рахунків не оплатив.
Відповідач заперечував проти нарахованих позивачем сум по оплаті наданих послуг з теплопостачання з підстав необґрунтованості розрахунків. Так, ОСОБА_1 зазначав, що надані позивачем розрахунки не містять обґрунтованих даних щодо опалювальної площі житлових приміщень, загальної площі місць загального користування, на які відбувалось теплопостачання, а також позивачем не доведено розміру частки відповідача щодо загальної площі житлового будинку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для  часткового задоволення  позову з огляду на наступне.
Позивач вказував, що розрахунки споживача із постачальником за надані послуги з централізованого постачання опалення виконані відповідно до діючого законодавства, згідно з рахунками позивача, щомісячно,  відповідно до показань приладів обліку, встановленого в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 (облік спожитого тепла здійснюється за допомогою загального лічильника, встановленого за адресою АДРЕСА_2 ) та пропорційно відсотку займаної площі нежитлового приміщення, яке належить відповідачу.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг у сфері теплопостачання належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання, а також забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання.
Згідно з роз`ясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, викладеними у листі № 2450/15/61-15 від 18 березня 2015 року зазначено, що згідно з Конституцією України держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13), що є основою для реалізації соціальних прав громадян, зокрема на соціальний захист та достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).
Зазначені норми Конституції України реалізуються передбаченими у законодавстві державними соціальними стандартами та державними соціальними гарантіями визначеними Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», відповідно до статті 9 якого державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. 
Тобто, з урахуванням того, що відповідно до ст. 6 цього Закону базовим державним соціальним стандартом є встановлений законом прожитковий мінімум, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти, то така норма (в частині встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги) розповсюджується тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджується на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб.
Згідно із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Отже, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами та згідно опалювальної площі «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання.
Усі інші особи, які не підпадають під зазначені вище категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «Інших споживачів».
У даному випадку відповідач є власником нежитлового приміщення, тому оплата за теплову енергію повинна здійснюватись на підставі тарифів, встановлених для категорії «Інші споживачі» на підставі відсоткового розподілу займаної площі у будівлі.
Згідно з пунктом 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Тобто, для виконання коректних та правильних нарахувань за спожиті послуги позивачем розраховано об`єми приміщення, оскільки висота приміщень у будівлі є різною.
На підтвердження об`єму опалювального приміщення відповідача позивачем надано Акти прийому-передачі теплової енергії та/або гарячої води по приміщенню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та таблицю «Розподіл нарахувань за загальним лічильником теплової енергії, встановленим за адресою: АДРЕСА_2 », із наведених у цій таблиці даних вбачається, що опалювальна площа належного відповідачу приміщення, становить 230,8 кв. м, що складає 5,18% від загальної опалювальної площі всіх приміщень - 4226,28 кв. м (94,82%) (т. 2, а.с 18).
Позивач зазначав, що нарахування плати за теплопостачання здійснювалося пропорційно до належної позивачу площі нежитлового приміщення у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме 230,8 кв.м, що становить 5,18 % від загального показника спожитої теплової енергії.
На підставі наданих позивачем доказів, судом правильно встановлено, що розрахунок спожитої теплової енергії відповідно до показників лічильника здійснено з урахуванням коефіцієнту теплових втрат, кількості теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування; для розрахунку кількості спожитих відповідачем Гкал враховано кількість загальної спожитої теплової енергії, відсоток займаної площі відповідачем, кількість теплової енергії, витраченої на опалення приміщення, діючий на момент здійснення розрахунку тариф відповідно до Постанови НКРЕКП та визначений законом податок на додану вартість.
Тому, судом правильно не взяті до уваги заперечення відповідача про неправильно нарахований позивачем тариф на оплату житлово-комунальних послуг, неправильно визначену опалювальну площу та вартість наданих послуг.
В свою чергу відповідач не спростував правильність наведених позивачем розрахунків, не надав суду власного розрахунку заборгованості та не заявив в суді першої інстанції клопотання про призначення експертизи на предмет визначення вартості спожитих комунальних послуг. При цьому, право на звернення до суду з відповідним клопотанням було роз`яснено судом представнику відповідача.
Таким чином, на підтвердження правильності проведених розрахунків позивачем  надано достатні докази на підтвердження складових цих розрахунків. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування у справі.
Зібраними ж у справі доказами підтверджено розмір заборгованості відповідача, розрахований  відповідно до приписів законодавства, позивачем доведено належними і допустимими доказами розмір частки приміщень відповідача відносно загального розміру площі в будинку, в якому надавались послуги з централізованого опалення.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою безпідставне застосування ТОВ «Сумитеплоенерго» в розрахунку теплової енергії коефіцієнту втрат теплової енергії К=0,0005, що стало причиною збільшення плати, нарахованої ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки з робочого проекту вузла обліку теплової енергії в житловому будинку АДРЕСА_2 вбачається, що на балансі відповідача відсутні зовнішні теплові мережі, в зв`язку з чим розрахунок теплових втрат не виконується. Розрахунок теплових втрат на зовнішніх мережах позивача включено до тарифу на послугу, оскільки точкою розмежування зони відповідальності та обслуговування між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ТОВ «КК «Сумитехнобудсервіс» є зовнішній зріз будинку.
Відповідно до п. 3.1.8. «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько – побутові потреби в Україні» (КТМ 204 України 244-94) позивач не виконує випробування для визначення втрат теплоти на внутрішньобудинкових мережах, оскільки точкою розмежування зони відповідальності та обслуговування між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ТОВ «КК «Сумитехнобудсервіс» є зовнішній зріз будинку. Отже застосовується п. 3.1.8 «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько – побутові потреби в Україні» (КТМ 204 України 244-94) «при протяжності теплотраси до 300 м – 1% на кожні 100 м теплотраси», що свідчить про правомірність застосування коефіцієнту, передбаченого робочим проектом на встановлення засобу обліку теплової енергії.
Доводи скарги щодо необґрунтованості нарахування ОСОБА_1 плати за опалення місць загального користування будинку, відсутності заходів утеплення МЗК будинку також не приймаються до уваги  колегією суддів. 
Так, відповідно до ч. ч.  1, 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі. Підтримання температури у МЗК відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень.
Таким чином, до опалювальної площі будинку не включаються лише площі тих приміщень, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненнями, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків.  В іншому випадку площа цих приміщень входить до опалювальної площі квартири (будинку).
Утеплення МЗК полягає у наявності у під`їзді дверей, вікон та скла у них для утримання всередині будинку теплового повітря та запобігання його потрапляння ззовні. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід”ємною частиною.
З наданого технічного паспорту на будівлю АДРЕСА_2 вбачається, що площа приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , становить 268,8 кв.м.
Натомість наданими позивачем доказами, а саме копіями договору купівлі – продажу нежитлового приміщення № 1137-Т від 23 травня 2008 року, акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 23 травня 2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що площа приміщення, що належить ОСОБА_1 , становить 230,8 кв.м.
Враховуючи, що технічний паспорт має недостовірну інформацію щодо площі приміщення, належного відповідачеві, відомості, вказані в ньому, не підлягали застосуванню для розрахунку площі будівлі.
Тому, посилання в апеляційній скарзі на невідповідність даних технічного паспорту на будинок щодо площ квартир та нежитлових приміщень, даним, які використовує позивач при розрахунку плати за теплопостачання, необгрунтованість розрахунку, невідповідність фактичним площам квартир та нежитлових приміщень, є безпідставними.
За встановлених обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, розмір та правомірність нарахування якої  доведено у встановленому порядку, у межах строку позовної давності, в розмірі 86934 грн 91 коп, а також з огляду на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, які згідно з розрахунком позивача становлять 7052 грн 16 коп та 3864 грн 56 коп, відповідно.
Крім того, згідно з приписами ст. ст. 1, 17 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в розмірі 14 грн 36 коп та пеня в розмірі 130 грн 74 коп, передбачена пунктом 5.1.5 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 17 жовтня 2008 року,  ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за період 11 квітня 2020 року по 23 вересня 2020 року. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням та переоцінки доказів, тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, ухвалене з додержанням норм  матеріального і процесуального права, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст.  381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Вороненка Романа Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Судді:                                                                                                       О.Ю.Кононенко

                                                                                                                  В.І. Криворотенко

                                                                                                                  Т.А. Левченко