ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1840/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/122/21 Категорія: на ухвалу 	Колісник Л. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л.І., Єльцова В.О.
       Секретар Захарченко А.Д.
учасники справи: 
скаржник - ОСОБА_1 ;
заінтересована особа - Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький);
боржник - ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Колісника Л.О. у залі Канівського міськрайонного суду Черкаської області 09.08.2021 року о 14 год. 50 хв., за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) старшого державного виконавця Панчук І.В., -
в с т а н о в и в :

 
02.08.2021 року ОСОБА_1  (стягувач) звернулася в суд зі скаргою на дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) старшого державного виконавця Панчук І.В. 
В обґрунтування скарги вказується, що Канівським міськрайонним судом Черкаської області було видано виконавчий лист на виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/122/21 від 25.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року і до повноліття дитини. 
На підставі виданого виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП № 65402379 від 13.05.2021 року. 
       Однак за цей період стягнення аліментів було виконано у межах платежу за один місяць. 
       30.06.2021 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 
       У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Панчук І.В. ВП 65402379 від 30.06.2021 року.
       Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) старшого державного виконавця Панчук І.В. - задоволено.
       Визнано незаконною постанову державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Панчук І.В. ВП 65402379 від 30.06.2021 року про закінчення виконавчого провадження та скасовано її.
       Виконавчий лист № 697/122/21 про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуто Новоград-Волинському відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для подальшого виконання.
       Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі представника Л. Кошман оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не згоден з прийнятою ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2021 року у справі № 697/122/21 та вважає, що дана ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що згідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали.
       Скаржник в апеляційній скарзі вказує на наявність підстав у Канівського міськрайонного суду Черкаської області для залишення скарги без руху, оскільки вважає, що подана до суду скарга на дії державного виконавця за формою та змістом не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, положенням Закону України «Про виконавче провадження».
       На думку скаржника, ОСОБА_1 не доведено жодної підстави для повернення для подальшого виконання виконавчого листа, тому державний виконавець вважає, що ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду, взяти виконавчий лист на весь період стягнення аліментів з датою набрання чинності 29.04.2021 року та пред`явити до виконання.
В апеляційній скарзі зазначається, що рішення суду у справі № 697/122/21 про стягнення аліментів від 25.03.2021 року набрало законної сили 29.04.2021 року, а виконавчий лист виданий 31.03.2021 року, тобто Канівський міськрайонний суд Черкаської області зобов`язує державного виконавця виконувати виконавчий лист про стягнення аліментів, який виданий до набрання рішення суду законної сили.
       В апеляційній скарзі Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі представника Л. Кошман просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2021 року у справі № 697/122/21 та прийняти нову про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення.
       Від ОСОБА_1 на адресу суду до початку розгляду справи надійшла заява в електронному вигляді про розгляд апеляційної скарги без її участі.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відділу ДВС, наданих в режимі відео конференції в судовому засіданні, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи  з   наступних  підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, вказавши, що оскільки рішення суду набрало чинності, та підлягає виконанню в повному обсязі ( в тому числі і в частині стягнення аліментів до повноліття сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 65402379, оскільки не відбулося в повному обсязі виконання рішення суду. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання дії державного виконавця в цій частині неправомірними та повернення до Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконавчого листа № 697/122/21 для подальшого виконання.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок   сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків   має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року і до повноліття дитини. 
       Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 27.01.2021 року і до досягнення дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       В частині стягнення аліментів суд допустив рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць (справа № 697/122/21).
       Постановою старшого державного виконавця Новоград-Волинського відділу ДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Панчук І.В. 14.05.2021 року було відкрито ВП № 65402379 за виконавчим листом № 697/122/21, виданим 31.03.2021 року на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області.
30.06.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання, на підставі п. 9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто рішення суду про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць виконано в повному обсязі.
       Не погоджуючись із зазначеною вище постановою державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Панчук І.В., стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою.
       Відповідно до положень  ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що  виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
       Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії   згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII.
       Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.
       Згідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця  чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.
Як вбачається з доводів державного виконавця, постановляючи ухвалу про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виходив з того, що оскільки рішення суду не набрало законної сили, а тому на підставі п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повернув виконавчий лист після стягнення суми в межах місячного платежу та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно резолютивної частини рішення суду, яке набрало чинності 29.04.2021, вирішено: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року і до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 27.01.2021 року і до досягнення дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
       Виконавчий документ - це документ установленої форми та змісту, на підставі якого компетентний орган здійснює примусове виконання рішення суду чи іншого правозастосовного акта.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами, у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на той факт, що у виконавчому листі від 31.03.2021 року зазначено резолютивна частина рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.03.2021 року, яке підлягає до примусового виконання в повному обсязі. 
       Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено закінчення виконавчого провадження після фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.
Аналізуючи вищезазначену норму права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що закінчення виконавчого провадження не можливе у разі неповного виконання рішення суду.
Згідно ч.1 п.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Так, з матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_4 виконав вище вказане рішення суду лише в частині щодо стягнення аліментів у межах платежу за один місяць згідно платіжного доручення № 7975 від 23.06.2021 року.
Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищезазначений факт не дає підстави державному виконавця для закінчення виконавчого провадження, оскільки останнє виконане не в повному обсязі.
       Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим     листом № 697/122/21, виданого судом 31.03.2021 року, державний виконавець постановив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року і до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
       Таким чином, всупереч своїй постанові про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, знаючи лише про часткове виконання рішення суду, неправомірно, всупереч Закону України «Про виконавче провадження» закінчив виконавче провадження, постановивши постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2021 року.
       Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи правомірність дій державного виконавця стосовно закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 697/122/21, вважає за важливе відзначити, що постановляючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2021 року, державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 39 , ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
       Однак, ні норма п. 9 ч. 1 ст. 39, ні норма ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає закінчення виконавчого провадження з підстав не набрання законної сили рішення суду, на що посилається в запереченнях та в апеляційній скарзі представник Новоград - Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Л.Кошман.
       Твердження скаржника стосовно того, що стягувачу необхідно отримати два виконавчі листи про стягнення аліментів - за один місяць і за весь період стягнення аліментів не підлягають до задоволення, оскільки не передбачені та не кореспондується з нормами чинного законодавства.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що у відповідності до норми ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
       Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно того, що оскільки рішення підлягає виконанню в повному обсязі (в тому числі і в частині стягнення аліментів до повноліття сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 65402379, оскільки не відбулося в повному обсязі виконання рішення суду, а тому є всі підстави суду визнати дії державного виконавця в цій частині неправомірними, є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам права.
       Відповідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
       Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги скаржника про скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, тому відхиляються апеляційним судом. 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - залишити без задоволення.
       Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) старшого державного виконавця Панчук І.В - залишити без змін.
       Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 09.12. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов