Справа № 127/23833/21
Провадження № 22-ц/801/2379/2021
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна  Ю. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Шаміної Ю. А. в м. Вінниця,
у цивільній справі № 127/23833/21 за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2021 року  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  звернулись до суду з позовом до  ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та моральної шкоди.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачам.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що повноваження адвоката Вишневської О. С. на представництво інтересів позивачів  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  в суді, зокрема підписання та подання від їх імені позовної заяви до суду, не підтверджені належним чином, оскільки до матеріалів позовної заяви не додано оригіналу ордеру на ведення справи в суді, або його копії засвідченої у визначеному законом порядку, не додано договору про надання правової допомоги, не додано довіреностей, засвідчених у визначеному законом порядку. Оскільки позов подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання заяви та звернення з заявою до суду від імені та в інтересах позивачів, що є підставою для повернення заяви особі, яка її подала відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_3 впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив. 
Апеляційна скарга на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним положенням ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позовна заява підписана адвокатом Вишневською О. С., яка до позовної заяви додала ксерокопії ордерів на ведення справи у суді та довіреностей.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Права адвоката під час здійснення адвокатської діяльності визначені у частині першій статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Водночас повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (частина друга статі 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що 
матеріали позовної заяви не містять документів, що підтверджують право представника (адвоката) підписувати документи від імені осіб, представництво яких здійснюється. Отже позов подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання заяви та звернення з заявою до суду від імені та в інтересах позивачів, що є підставою для повернення заяви особі, яка її подала відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.
Згідно із частиною сьомою статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України).
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши відсутність оригіналу ордеру на ведення справи в суді, або його копії засвідченої у визначеному законом порядку, договору про надання правової допомоги, довіреностей, засвідчених у визначеному законом порядку, що підтверджують повноваження представника, не врахував, що положення пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України підлягають до застосування в разі, якщо скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, проте місцевим судом не встановлено чи відноситься адвокат Вишневська О. С. до такої категорії осіб.
Водночас, встановивши, що скарга подана без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України, місцевому суду слід було залишити вказану заяву без руху для усунення недоліків, а саме надання відповідних документів, передбачених частиною сьомою статті 177 ЦПК України на підтвердження повноважень адвоката Вишневської О. С. 
Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі № 761/30876/19.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України та повертаючи позовну заяву  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Також Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення позовної заяви, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України, з направленням вказаної скарги до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                  І. В. Міхасішин

                                         І. М. Стадник