ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7506/21 Справа № 183/42/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

                                В С Т А Н О В И Л А:

       У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (надалі – ПАТ «Актабанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0862570401/Т/972115, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 20 000 грн. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до позичальників (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), які зазначені у Додатку №1 до Договору, у тому числі й до відповідача ОСОБА_1 . 
       Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 27 467 грн.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №0862570401/Т/972115 від 11 січня 2014 року у сумі 13 340 (тринадцять тисяч триста сорок) грн., яка складається з наступного: 13 334 грн. – заборгованість за основним боргом; 6 грн. – заборгованість за процентами.
       В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
       Вирішено питання щодо судового збору. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою поза межами строку позовної давності.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
       Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2014 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0862570401/Т/972115 на споживчі потреби, згідно умов якого, остання отримала грошові кошти у сумі 20 000 грн., з процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних, яка включається в суму щомісячного платежу. Кредитні кошти надано до 10 січня 2016 року, які позичальник зобов`язався повернути шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 1533,43 грн. Крім того, позичальник зобов`язався сплачувати щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 700 грн. (а.с. 5,6).
       11 січня 2014 року відповідачем були отримані від ПАТ «Актабанк» кредитні кошти у сумі 20 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки, яка містить підпис отримувача (а.с.8), та не заперечується відповідачем.
       23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги (а.с. 20-21).
       Згідно витягу з додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ПАТ «Актабанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитним договором №0862570401/Т/972115 від 11 січня 2014 року; позичальник – ОСОБА_1 (а.с. 22).
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за основним боргом та за процентами, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Однак, не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення судового збору. 
       Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Так, відповідно до наданого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунку, заборгованості за кредитним договором № 4039 від 30 вересня року за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року у ОСОБА_1 становить 27 467 грн., яка складається з наступного: 13 334 грн. – заборгованість за основним боргом; 6 грн. – заборгованість за процентами, 11 877 грн. – заборгованість за комісією, 2 250 грн. – штрафи, пені. (а.с. 16).
       Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Однак суду не надано доказів того, що відповідач виконав умови договору як перед первісним кредитором, так і перед нинішнім кредитором.
       Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти у вказаному розмірі для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Таким чином, оскільки, відповідач, отримавши від банку кредитні кошти у встановлений договором строк їх не повернув, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
       Оскільки п. 2.1.1. кредитного договору №0862570401/Т/972115 від 11 січня 2014 року встановлено процентну ставку у розмірі 0,01% річних, що включається в суму щомісячного платежу, та виходячи з положень ст. 1056-1 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами у розмірі 6 грн.
       Правильність вказаного розрахунку відповідач не спростував, а тому колегія суддів вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» .
       Посилання апелянта на те, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою поза межами строку позовної давності, є безпідставним, виходячи з наступного.
       Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
       Відповідно до статті 5 кредитного договору «Відповідальність сторін», термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за вказаним договором встановлюється сторонами у 10 років, а з позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду у січні 2021 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку на звернення до суду з позовною заявою.
       Щодо стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів зазначає наступне. 
       Задовольнивши частково позов, суд стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 029,98 грн судового збору. Однак погодитись із таким висновком суду не можна.
       Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 р. N 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
       Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується копією 
довідки № 237 від 
       Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
       Враховуючи, що відповідач звільнена від сплати судового збору, суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї судовий збір.
       За таких обставин судові витрати, понесені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за подання позову, пропорційно до задоволення позовних вимог, у розмірі 1029,98 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Таким чином, рішення суду в частині стягнення судового збору необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. В решті рішення суду слід залишити без змін. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1 029,98 грн, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       В решті рішення суду, в оскаржуваній частині — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: