Справа № 461/3268/20                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 33/811/1184/21                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В. з участю представника митного органу Зирянова О.Ю. та представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шегинського Р.А. розглянувши апеляційну скаргу представника Львівської митниці Сичова Ю.В. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року,–
встановила:
постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил № 0816/20900/20 від 08.03.2020 грошові кошти в сумі 490 000 євро та 240000 доларів США – повернуто ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі.
Згідно протоколу про порушення митних правил, 07 березня 2020 року близько 23 години 00 хвилин в зону митного контролю митного поста «Угринів» Галицької митниці Держмитслужби у напрямку «В`їзд в Україну» смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор» заїхав автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «VIANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому в якості водія слідував гр. України ОСОБА_1 , повертаючись з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну. Разом з ОСОБА_1 у вказаному вище автомобілі слідувало три пасажири. Оскільки водій обрав для слідування смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», він своїми діями заявив про відсутність у нього та його пасажирів будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При митному контролі, в рюкзаку, який знаходився між сидінням водія та пасажира вказаного вище автомобіля, серед особистих речей ОСОБА_1 та під передніми сидіннями транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» модель «VIANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який йому належить на праві власності, без ознак приховування було виявлено іноземну валюту в еквіваленті 500000 (п`ятсот тисяч) євро та 240000 (двісті сорок тисяч) доларів США. Документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000 (десять тисяч) євро ОСОБА_1 не надав. Валютні цінності в сумі 10000 (десять тисяч) євро було повернуто ОСОБА_1 , інша частина - вилучена.
В апеляційній скарзі представник митниці Сичов Ю.В. просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року у справі про порушення митних правил ОСОБА_1 , та прийняти нову постанову, якою визнати його винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України, а також накласти на нього стягнення передбачене даною статтею в повному обсязі – з конфіскацією предметів правопорушення готівкових коштів в сумі 490 000 євро та 240 000 доларів США. 
В обґрунтуваннях своєї позиції вказує на те, що 20.07.2021 судом першої інстанції і\е взято до уваги гой факт, що гр. ОСОБА_2 регулярно перетинав кордон протягом січня 2020 року - березня 2020 року, в і ому числі 13 разів в`їжджав на територію України чарез МА11Г1 «Угрипів-Долгобичув» по смузі руху «зелений коридор». Таким чином, судом безпідставно надано перевагу одному доказу над іншим.
Одночасно Галицьким районним судом м. Львова, не взято до уваги те, що валютні цінності до митного контролю ніхто не пред`явив і враховуючи відсутність доказів про звернення гр. ОСОБА_1 до митного органу, останній наміру пред`явити грошові кошти до митного контролю і не мав. Натомість суд взяв до уваги покази гр. ОСОБА_1 про те, що обрання ним смуги «TAX FREE» є проявом його на міру пройти митний контроль, у відповідності до процедури затвердженої для проходження по «червоному коридору».
Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги гой факт, що такі поняття як «зелений коридор» та «червоний коридор» зі сторони Республіки Польща взагалі відсутні, а також те, що полоса «TAX PRЕЕ» на території зі сторони Республіки Польща означає декларування товарів, які вивозяться з території Республіки Польща для отримання відшкодування ПДВ.
Окрім того, судом першої інстанції під час розгляду справи, не встановлювалися обставини щодо декларування гр. ОСОБА_1 валюти в еквіваленті 500000 (п`ятсот тисяч) євро та 240000 (двісті сорок тисяч) доларів CШA під час виїзду з митної території Республіки Польща.
Виходячи з того, що вищевказані кошти були завернуті в поліетиленові не прозорі пакети та виявлені в рюкзаку, який знаходився між сидінням водія та пасажира вказаного вище автомобіля, серед особистих речей гр. України ОСОБА_1 та під передніми сидіннями транспортного засобу марки «MERCEDES - BENZ» модель «VIANO», реєстраційний номер НОМЕР_2 вказують на те, що такі не декларувалися гр. ОСОБА_1 в Республіці Польща, відповідно останній не мав наміру декларувати такі на території України, що спростовує його пояснення надані під час складання протоколу про порушення митних правил та в суді.
Посилання сторони захисту на відсутність у діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є необгрунтованими та направленими на уникнення відповідальності за вчинене, зокрема уникнення стягнення у виді конфіскації валютних цінностей. 
Також зазначають, що судом першої інстанції на підтвердження походження переміщуваних гр. ОСОБА_1 грошових коштів, взято до уваги копію розписки про отримання позики від громадянина Німеччини та Договору позики від 17.06.2020. Однак, дані документи не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.
Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши думку захисника ОСОБА_1 – адвоката Шегинського Р.А., а також думку представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та клопоче про її задоволення, проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 471 МК України відповідальність настає за порушення встановленого цим кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Частиною 6 даної статті передбачено, що громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно з частиною третьою статті 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У частині 3 статті 8 цього ж Закону вказано, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.
Відповідно до пункту 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскільки ОСОБА_1 своїми діями обрав порядок проходження митного контролю через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», де не передбачено наявність у пасажира предметів, на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони чи обмеження, то, таким чином, ОСОБА_1 , переміщуючи через зону спрощеного митного контролю валютні цінності у розмірі більше 10000 Євро, вчинив дії, які мають ознаки порушення митних правил, відповідальність за які передбачено ст. 471 МК України.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 471 МК України, також підтверджується перевіреними в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: даними, що містяться у протоколі про порушення митних правил № 0816/20900/20 від 08 березня 2020 року, де викладені фактичні обставини вчинення правопорушення; - даними додатку № 1 до протоколу - таблиці з переліком тимчасово вилучених грошових коштів у сумі 490000 євро та 240000 доларів США; - копією контрольного талону для проходження «зеленого коридору» автомобілем «М-С» (Мерседес) реєстраційний номер НОМЕР_1 з відбитком штемпеля «045 Митний пост УГРИНІВ - 07.03.20»; - даними акту проведення огляду транспортного засобу від 08 березня 2020 року, відповідно до якого в автотрспортному засобі «MERCEDES-BENZ» модель «VIANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 виявлено грошові кошти - валютні цінності в сумі 500000 євро та 240000 доларів США; - письмовими поясненнями старшини Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 , відповідно до яких остання виконувала наказ з охорони Державного кордону України 08 березня 2020 року на АПП «Угринів». О 22 год. 35 хв. на паспортний контроль прибув автомобіль MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів вказаний громадянин не звертався з проханнями про отримання контрольного талону на проходження «червоного коридору». Аналогічні письмові пояснення надав старший прапорщик ДПС України ОСОБА_4 ; - даними опису предметів порушення митних правил.
Однак, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (частина шоста); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший); проте попередні положення жодним чином не обмежують права держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за потрібне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (абзац другий).
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі „Садоха проти України“ від 11 липня 2019 року (заява № 77508/11) на основі своїх попередніх рішень та сформульованих у них позицій зазначив, що:
- „захід у вигляді конфіскації, навіть якщо він має на увазі позбавлення майна, підпадає під сферу дії другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого державі дозволено здійснювати контроль за користуванням власності для забезпечення сплати штрафів“ (§ 23);
- „іншим питанням, яке стояло перед Судом, є те, чи втручанням у право власності досягнуто потрібний справедливий баланс між захистом цього права та вимогами загального інтересу, з огляду на простір оцінювання, що його залишено державі в цій сфері. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено „індивідуальний та надмірний тягар“. Крім того, хоча абзац другий статті 1 Першого протоколу до Конвенції не містить чітких процесуальних вимог, Суд має обміркувати, чи заявникові в рамках провадження в цілому було надано можливість подати свою справу до компетентних органів державної влади, щоб надати їм змогу встановити справедливий баланс між конфліктуючими інтересами в справі“ (§ 27);
- „адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку він перевозив через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказав заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій. … Ці елементи відрізняють цю справу від деяких інших, в яких конфіскація застосовувалася до товарів, ввезення яких було заборонено, або до транспортних засобів, які використовувалися для перевезення заборонених речовин чи торгівлі людьми“ (§ 28).
Апеляційний суд звертає увагу, що суспільна користь адміністративних стягнень за адміністративні правопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи. Суспільна користь від застосування конфіскації товарів за статтею 471 Кодексу як адміністративного стягнення не вимірюється у майновому еквіваленті, її сутність полягає у досягненні стійкого ефекту захисту митних інтересів України, митної безпеки за рахунок впровадження законодавцем адекватних заходів адміністративної відповідальності. Однак для прав і свобод особи шкода від зазначеного адміністративного стягнення, яке визначено статтею 471 Кодексу, не повинна бути надмірною, що є необхідною умовою збереження справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи.
Юридичне регулювання питань транскордонного переміщення валютних цінностей в Україні визначає, що власне переміщення через митний кордон України валютних цінностей у сумі, що перевищує еквівалент 10 тисяч євро, не зумовлює потреби в сплаті митних зборів або будь-яких інших платежів на користь держави, а лише вимагає дотримання встановлених законодавцем додаткових вимог щодо письмового декларування зазначених цінностей, після виконання яких заборони чи обмеження не застосовуються до такого переміщення і воно не характеризується відповідно до законодавства України як незаконне. Отже, недотримання зазначених вимог не завдає жодної матеріальної шкоди або інших збитків державі, а також не спричиняє суттєвих негативних наслідків для суспільних або державних інтересів, якщо походження та подальше використання валютних цінностей, що не були задекларовані, не є неправомірними або злочинними.
Водночас переміщення валютних цінностей в сумі, що перевищує еквівалент 10 тисяч євро, без їх попереднього декларування через митний кордон України особою, яка формою митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», з огляду на специфіку організації та реалізації такої форми переміщення валютних цінностей може відбуватися без дійсного наміру особи порушувати правила митного контролю, установлені законодавством України. Якщо такого наміру немає, фактично уся шкода для державних і суспільних інтересів полягатиме у неповідомленні держави про переміщення через її митний кордон зазначених валютних цінностей, а їх конфіскація як адміністративне стягнення набуватиме непомірно каральних ознак. Тому і суспільна користь від застосування такого адміністративного стягнення відповідно до статті 471 Кодексу є незначною, тоді як сама конфіскація валютних цінностей стає надмірним тягарем для права власності особи.
Принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України, у тому числі нормативного встановлення законодавцем адміністративної відповідальності. Отже, конкретні санкції за адміністративні правопорушення мають бути справедливими та відповідати принципові домірності, тобто законодавець має визначати адміністративні стягнення з урахуванням їх виправданості та потреби для досягнення легітимної мети, беручи до уваги вимоги адекватності наслідків, які спричинені такими санкціями (у тому числі для особи, до якої вони застосовуються), тій шкоді, що настає в результаті адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що до ОСОБА_1 необхідне застосувати адміністративне стягнення передбачене санкцією ст. 471 МК України у виді накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил.
Відповідно до ч. 6 ст. 283 КпАП України постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.
Також, стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.
Керуючись ст.ст. 283, 284,294 КУпАП суддя, –
постановила:
Апеляційну скаргу представника Львівської митниці Сичова Ю.В. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року – задоволити частково.
Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 - скасувати.
Визнати ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 471 Митного кодексу України.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.
Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил № 0816/20900/20 від 08.03.2020 грошові кошти в сумі 490 000 євро та 240000 доларів США – повернути ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

          Суддя                                          О.В. Маліновська-Микич