22-ц/804/2607/21 
                                                                                266/6301/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Д`яченко Д. О.
Єдиний унікальний номер 266/6301/20     
                              Номер провадження 22-ц/804/2607/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Мальцевої Є. Є.,
    Пономарьової О. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Козлов Олександр Олександрович на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі – ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 04 червня 2019 року між ПрАТ СК «Брокбізнес» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 006-470670/01НТ предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 . В подальшому страхувальник передав належний йому на праві власності транспортний засіб «Фольксваген» в тимчасове користування ОСОБА_1 05 квітня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота», державний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Фольксваген» державний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Приморського районного суду м. Одеси №522/6670/20 від 16 червня 2020 року визнано, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. До ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 06 липня 2020 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі звіту № 3289 від 23 квітня 2020 було складено страховий акт № 88047/1 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику. З урахуванням зазначених документів, а також заяви про погодження суми страхового відшкодування 07 липня 2020 року ОСОБА_2 було сплачено 93 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 227498. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування шкоди суму в розмірі 93 500 грн., а також витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь позивача в якості відшкодування шкоди 93 500 грн., а також судовий збір у розмірі 2 102 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на скасування вищезазначеного заочного рішення та про перегляд цього рішення було відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, адвокат Козлов О . О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, на його ухвалення без належного дослідження доказів по справі, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес». В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не є потерпілою особою внаслідок досліджуваної ДТП, а тому у страхувальника відсутнє право зворотної вимоги, оскільки це прямо порушує суть договору добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою «Повне КАСКО». Крім того, суд не звернув уваги на те, що платіжне доручення, на підставі якого начебто здійснено страхове відшкодування ОСОБА_2 на суму 93 500 грн. є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в ньому відсутні необхідні реквізити, передбачені чинним законодавством, а саме воно не містить підпису працівника банку та печатки банку.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», суд виходив з того, що оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора – страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).
З таким висновком суду не можна не погодитися.
Судом встановлено, що 04 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Брокбізнес» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-470670/01НТ, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «Брокбізнес» взяло на себе зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, за належним ОСОБА_2 транспортним засобом «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5-7).
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року (справа № 522/6670/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнено у дохід держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. 9-10).
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року змінено в частині накладення адміністративного стягнення та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами на строк 6 місяців. В решті постанову залишено буз змін (а.с. 12-13).
Як вбачається зі змісту постанови від 05 травня 2020 року, 05 квітня 2020 року о 10 год. 00 хв. у м. Одесі на перетині вул. Осипова з вул. Велика Арнаутська, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Jetta д/н НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Toyota Prado д/н НОМЕР_2 , який рухався на дозволений зелений сигнал світлофору.
07 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомив страховика про настання події 05 квітня 2020 року, яка має ознаки страхового випадку та заявив про виплату страхового відшкодування (а.с. 14-15).
Відповідно до звіту № 3289 розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , складає 220 576 грн. 84 коп. (а.с. 18-19).
Відповідно до страхового акту № 88047/1 від 06 липня 2020 року та умов Договору страхування № 006-470670/01НТ від 04 червня 2019 року, розмір страхового відшкодування склав 93 500 грн., які позивачем були сплачені ОСОБА_2 для проведення відновлювального ремонту платіжним дорученням № 227498 від 07 липня 2020 року (а.с. 21-22, 24).
Відповідно до заяви про погодження суми страхового відшкодування від 17 червня 2020 року ОСОБА_2 погодився із страховим відшкодуванням в сумі 93 500 грн. за пошкоджений автомобіль та у випадку визнання його вини в ДТП, зобов`язався повернути виплачене йому страхове відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» (а.с. 23).
Статтею 5 Закону України «Про страхування» передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.
Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України «Про страхування» та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.
Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.
Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна сторони: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика – нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично – на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.
В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що відповідно до умов страхового договору, ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам водіїв, які можуть бути допущені до керування транспортним засобом, що належить ОСОБА_2 , а отже ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , є страховим випадком через настання якого, 07 липня 2020 року страховиком на користь страхувальника з метою виконання договору було сплачено страхове відшкодування у сумі 93 500 грн.
Проте ці доводи є безпідставними, оскільки відповідно до п. 6, 7 договору добровільного страхування від 04 червня 2019 року за № 006-470670/01НТ до керування застрахованим транспортним засобом допускається будь яка особа, яка має вік 18 років та стаж керування 1 рік.
Жодних виключень, які передбачені пунктом 11 вищезазначеного договору судом встановлено не було.
Оскільки власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , то внаслідок незаконних дій відповідача йому спричинена матеріальна шкода, яка була відшкодована страховою компанією, а отже, сплативши ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, на підставі договору страхування позивач мав право відповідно до ст. 993 ЦК України на повернення сплаченої страхової суми з винної особи.
Посилання відповідача на те, що авто, яке належить ОСОБА_2 було в оренді у відповідача, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 11.1.9 договору належними та допустимими доказами не підтверджується.
Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілою особою є водій іншого транспортного засобу також є безпідставними, оскільки з матеріалів справи та правильно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що потерпілою є особа, яка за договором страхування застрахувала свої майнові інтереси, які не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом та якій, в наслідок незаконних дій відповідача, завдана матеріальна шкода.
Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги щодо невідповідності платіжного доручення № 227498 від 07 липня 2020 року вимогам закону.
Так, згідно із ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 122 розділу І Постанови Правління Національного Банку України від 25 вересня 2018 року № 103 Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні банк (філія, відділення) забезпечує формування касових документів, що створюються платіжним пристроєм із застосуванням електронного платіжного засобу, які мають містити такі обов`язкові реквізити:
1) назва платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням;
2) ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати;
3) номер платіжного пристрою;
4) дату та час здійснення операції;
5) суму та валюту операції;
6) вид операції;
7) реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи;
8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі;
9) суму комісійної винагороди.
Як вбачається з копії платіжного доручення № 227498 від 07 липня 2020 року воно відповідає зазначеним вимогам закону.
Крім того, відповідач, який оспорював допустимість цього доказу, не був позбавлений можливості надати апеляційному суду докази не виплати страхового відшкодування або просити суд про витребування цієї інформації у банку.
Проте відповідних клопотань, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач апеляційному суду не заявляв.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскарженого рішення і на висновки суду не впливають, а тому в її задоволенні необхідно відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Козлов Олександр Олександрович – залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Судді       В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

О. М. Пономарьова