ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Херсон
справа № 766/22653/17
провадження № 22-ц/819/1928/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Полікарпової О.М.,
Пузанової Л.В.,
секретар   Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,        
                       
встановив:

       В грудні 2017 року ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: міський відділ реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції про визнання батьківства, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.
       Позовна заява мотивована тим, що в період з вересня 2006 року по січень 2012 року вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька – ОСОБА_3 . Оскільки шлюб не було юридично оформлено, при реєстрації народження дитини, запис про батька здійснено з її слів, відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. 
Під час вагітності відповідач як батько дитини здавав необхідні аналізи, забирав позивача з донькою з пологового будинку та піклувався про дитину. 
Проте, сімейні стосунки сторін в подальшому не склалися, з січня 2012 року сторони проживають окремо. Донька проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом всього свого життя донька називає відповідача батьком та спілкується з ним по теперішній час.
Проте з березня 2013 року відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний розвиток, інколи телефонує, зустрічається з донькою дуже рідко, не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач має стабільний дохід, обіймає посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Херсонської області. 
ОСОБА_1 зазначила, що наявні підстави для застосування положень ст. 185 СК України щодо стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки донька додатково займається вивченням англійської та німецької мов, до яких має хист і здібності. Дитина успішно здала іспит з німецької мови вартість у здачі якого сплачена у сумі 400 грн. Для поглибленого вивчення англійської мови та оздоровлення, донька перебувала в дитячому оздоровчому центрі «Червоні вітрила» в період з 02.07.2018 по 15.07.2018, вартість перебування в якому складає 9 870 грн, фактично сплачено 10 270 грн., а також у період з 30.06.2019 по 13.07.2019, вартість перебування склала 12600 грн., фактично сплачено 13 100 грн.
У зв`язку із вищевикладеним, позивач просила:
визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час – за три роки до дати подання позову в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 17.05.2017 року в розмірі ј від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати на утримання дитини, ОСОБА_3 , у розмірі 11435 грн.
а також судові витрати по справі стягнути з відповідача.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року позов задоволено частково. Суд ухвалив:
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН: НОМЕР_2 , судові витрати за сплату судового збору та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в загальній сумі 1520,00 гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2007 і до досягнення дитиною повноліття, збільшивши розмір стягнення аліментів до ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття; змінити рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати пов`язаних з проведенням експертизи та сплату судового збору в сумі 1520 грн., збільшивши їх до суми 3656,51 грн., з яких: 2730 грн. – витрати на проїзд, 286,51 грн. – витрати з оплати печатних та поштових послуг, 640 грн. – витрати на судовий збір; ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі Ѕ частину понесених витрат, що складає 11435 грн.; в іншій частині судове рішення - залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що останні дані щодо доходу відповідача свідчать про його щомісячний дохід у 2021 році – 53 760 грн. Вважає, що аналіз доходів відповідача надає підстав для висновку про щорічне покращення його матеріального стану, оскільки придбано майно: квартира, авто, гаражне місце та інше.
Присудження аліментів в розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суттєво вплине на права та повноцінний розвиток доньки. При ухвалені оскаржуваного рішення судом не було враховано, що дитина, попри всі негаразди і розлучення батьків, має право на належний рівень життя.
Зазначила, що додаткові витрати, які заявлені відповідно до вимог ст. 185 СК України, підтверджуються належними доказами, тому половина витрат підлягає стягненню з відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконне, необґрунтоване рішення, просить скасувати рішення суду; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13612 грн.; судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив наступне.
Факт того, що він вважає ОСОБА_3 своєю донькою, не є достатнім, як для стягнення аліментів, так і для визнання батьківства, оскільки цей факт ґрунтується лише на його суб`єктивному відношенні до дитини. Проте, у свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений ОСОБА_4 ; судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена внаслідок його неповідомлення про час та місце явки до експертної установи, здійснення відбору біологічних зразків, а у випадку, якщо батько дитини записаний зі слід матері, відповідно до ст. 135 СК України, стягнення аліментів з нього, можливо лише після визначення батьківства особи, а отже з дати рішення суду.
Вважає, що вимога про визнання батьківства заявлена з пропуском встановленого законом строку позовної давності, через 10 років після народження дитини. 
Зазначає, що при доведенні його батьківства, розмір аліментів має бути призначеним у розмірі 1/7 частини усіх доходів з дати винесення рішення по справі, оскільки на його утриманні перебуває малолітній син та дружина, яка припинила підприємницьку діяльність з вересня 2020 року, а також непрацездатні батьки-пенсіонери: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. 
Вказує, що стягнення судового збору у сумі 640 грн. суперечить вимогам законодавства, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору; а з документів на які вона посилається щодо стягнення з нього 2130 грн. (кошти на проїзд до м. Одеси, придбання бензину на суму 600 грн.) не можливо зробити висновок, що ці витрати пов`язані із проведенням експертизи та витратами на оплату поштових послуг.
       Також ОСОБА_2 посилається на проведення судових засідань за його відсутності, без належного повідомлення, внаслідок чого він не мав змоги реалізувати свої процесуальні праві, вважає, що після подання позовної заяви позивачем подано ще дві позовні заяви, з порушенням Глави 2 ЦПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог.
З апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав клопотання про призначення судової експертизи, в якому зазначив, що єдиним методом вставлення батьківства стосовно конкретної дитини є ДНК-тест, тому просить призначити проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на вирішення якої поставити питання: Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2  зазначив, що позивачем надана неправдива інформація щодо його доходів. Власником квартира - є його дружина, а земельна ділянка вибула з його  власності у 2019 році. Посилання позивача щодо земельних ділянок площею 660 кв.м., не відповідає дійсності, оскільки вказані ділянки перебувають у користуванні його дружини. За власні кошти, отримані до припинення підприємницької діяльності  та коштівотриманих у подарунок від її батька дружиною був придбаний автомобіль та парко-місце. Автомобіль Тойота Камрі, 2000 року випуску, належить його батькові, водний засіб – тестю; придбані у 2013 та 2016 роках, відповідно, за їхні власні кошти та у відповідача наявне лише право користування зазначеними транспортними засобами. 
Від начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, в якому просить проводити судове засідання без участі представника відділу. У вирішенні даного питання покладається на розсуд суду.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у наведеній справи прийнята відмова ОСОБА_2 від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року суду про задоволення позовних вимог щодо визнання батьківства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Апеляційне провадження в цій частині - закрито.
Заслухавши доповідача, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.
       У свідоцтві про народження  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 ( серія НОМЕР_3 ) її батьками зазначені батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 7).
       Відповідно до частин першої–другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
       За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Таким чином, з урахуванням зазначених норм, визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання своєї неповнолітньої дитини у частці, суд першої інстанції правильно врахував визначені законом обставини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, зважив на сімейний стан платника аліментів, застосував принцип загальної та рівної відповідальності обох батьків як за виховання так і за утримання дитини, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про розмір аліментів, який підлягає стягненню на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 – 1/6 частина доходів від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Конкретно визначена частка доходу платника аліментів законодавцем встановлена лише у наказному провадженні при видачі судового наказу за заявою вимоги про стягнення аліментів, у тому числі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини ( стаття 161 ЦПК України). 
       Отже, у позовному провадженні, позивач має довести, що саме заявлений розмір аліментів: однієї чверті, є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини, та спростувати, що визначений судом до стягнення розмір аліментів: однієї шостої частини доходу, з урахуванням рівності обов`язку матері щодо забезпечення дитини, не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та порушує право дитини на належний рівень життя.
       Разом з тим, спростування визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на дитину, позивачем не доведено.
       Слід зазначити, що позивач та відповідач є особами працездатного віку, спеціалістами у сфері права (адвокат та прокурор), мають у власності та у користуванні житло та транспортні засоби, а отже з урахуванням рівності прав та обов`язків матері, батька щодо дитини, встановленою статтею 141 СК України, визначений судом першої інстанції розмір аліментів не може вважатися таким, що не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини чи порушує право дитини на належний рівень життя.
Крім того, згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За наведених підстав доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо зміни розміру аліментів, за обставин зазначених позивачкою - у розмірі ј частини від заробітку (доходу), а за обставин, зазначених відповідачем – у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходу) є такими, що зводяться до незгоди з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, правильність яких не спростована, а тому колегією суддів підлягають відхиленню.
Відповідно до вимог  статті  185 СК України, якою врегульовані питання  участі  батьків у додаткових витратах на дитину,  той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Суд першої інстанції висновки щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з перебуванням дитини під час літніх канікул у Дитячому оздоровчому центрі «Червоні вітрила» у 2018 та 2019 роках з метою поглиблення вивчення англійської мови та оздоровлення та витрат на здачу іспиту, зробив із застосуванням вищенаведеної норми матеріального праву, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є неприйнятними. 
Також, окрім вищенаведеного, неприйнятність доводів апеляційної скарги в частині стягнення додаткових витрат на дитину обґрунтовується і нижчевикладеними обставинами та нормами матеріального прав. 
Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Сторони не заперечили, запис про батька здійснена за вказівкою матері, ОСОБА_1 . 
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на повагу до приватного та сімейного життя»,зазначається: 1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Таким чином, законодавець визначив походження дитини від батька: за заявою матері та батька дитини; за заявою батька; за рішенням суду.
ОСОБА_2 визнаний батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року.
Застосування Цивільного кодексу України до врегулювання відносин у сферах господарювання, використання природних ресурсів, охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин визначено у статті 9 ЦК України, в якій зазначено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
       Виходячи з частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до пункту 4 частини 2, частини 3 наведеної норми закону, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
       Таким чином, з урахуванням статті 9, 11 ЦК України, обов`язки ОСОБА_7 щодо утримання дитини, які ґрунтуються на положеннях статті 180 СК України, виникли з часу встановлення такого юридичного факту, як визначення його батьком дитини за рішення суду.
       Отже, строк виконання обов`язку щодо сплати аліментів, як форми утримання дитини, розпочинається з часу набрання чинності рішення суду про встановлення батьківства. Таким чином, для ОСОБА_2 , з часу набрання рішення суду щодо визнання його батьком, настають правові наслідки виконання чи не невиконання ним прав та обов`язків батька дитини.
В силу вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви (ч.1 ст. 191 СК України).
Разом з тим, враховуючи, що аліменти підлягають стягненню з батька дитини, яким відповідач визнаний за рішенням суду першої інстанції від 20 серпня 2021 року і в цій частині рішення суду є таким, що не оскаржується, то аліменти на утримання дитини, з нього як батька, підлягають стягненню з 20 серпня 2021 року.
Наведене надає підстави вважати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність визначення часу сплати аліментів з дня ухвалення рішення суду про визнання батьківства є такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах закону.
       Суд першої інстанції, вирішуючи питання стягнення судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 640 грн., сплаченого за позовною вимогою про визнання батьківства, а також при стягненні судових витрат на користь ОСОБА_1 правильно вважав, що стягненню підлягають витрати, які підтверджені позивачкою документально. Отже доводи ОСОБА_2 про відсутність підстав для стягнення з нього судового збору є такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та нормах Закону України «Про судовий збір». Також, доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для стягнення судових витрат в розмірі нею зазначеними, але не підтвердженими документально, є неприйнятними.
       Є безпідставними посилання ОСОБА_2 на порушення норм процесуального закону, внаслідок чого він не міг реалізувати свої процесуальні права, оскільки матеріали справи свідчать, що він достовірно був обізнаний про судове провадження відносно нього, подавав відповідні заяви, суд застосовував усі заходи його належного повідомлення, а його пояснення, що в силу своїх посадових обов`язків майже щодня був у міському суду, свідчить про те, що він додатково мав можливість бути обізнаним про час та місце судового розгляду для прийняття в ньому участі. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та обставинах справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року зміні в частині визначення строку стягнення аліментів визначивши його з 20 серпня 2021 року. В іншій оскарженій частині це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року змінити в частині визначення строку стягнення аліментів визначивши його з 20 серпня 2021 року.

В іншій оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді:                                                          О.М. Полікарпова

                                        Л.В. Пузанова

Повний текст постанови суду складено 06 грудня 2021 року.

Суддя                                                                                         І.В. Склярська