ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/2215/21 пров. № А/857/14506/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Герман О.В.,
представника апелянта           Остоловська Т.В.,
представника позивача           Думич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 17 червня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Скільський І.І. об 11 год. 24 хв. у м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 22 червня 2021 року) у справі № 300/2215/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
        
                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 2 роки 4 місяці 28 днів, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 21 день; зобов`язання зарахувати дані періоди до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру з 21.12.2020 та виплатити різницю, з врахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.02.2021 № 0900-0305-8/6070 позивачу стало відомо, що при встановленні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання, половини періоду навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 2 роки 4 місяці 28 днів та календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 21 день. Вважає, що такі дії відповідача при розрахунку його щомісячного довічного грошового утримання без врахування до спеціального стажу зазначених періодів порушують його право на отримання такого довічного грошового утримання в належному розмірі, тому звернувся до суду з метою їх захисту. При цьому, оскільки на час виходу у відставку ОСОБА_1 отримував пенсію у максимальному розмірі (90% від грошового забезпечення), тому вважає, що перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням спірних періодів повинен відбутися з моменту застосування меншого відсотку грошового утримання – з 21.12.2020. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 2 роки 4 місяці 28 днів, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 21 день. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 2 роки 4 місяці 28 днів, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 21 день та провести з 21.12.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці вже зараховано навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 4 роки 9 місяців 25 днів та період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день. При цьому, на переконання відповідача, календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання не підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду у відставку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 № 300/1630/20, яке набрало законної сили 26.11.2020, визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 за №164 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського окружного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №33, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с. 19-23).
21.12.2020 відповідачем на виконання даного рішення від 17.09.2020 №300/1630/20 проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 , в результаті якого при визначенні розміру довідного грошового утримання застосовано 76% суддівської винагороди (а.с. 25).
Відповіддю на адвокатський запит, оформленою листом від 19.02.2021 №0900-0305-8/6070, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило представника позивача про зарахування до страхового та трудового стажу ОСОБА_1 усіх періодів роботи згідно записів трудової книжки (а.с. 29).
Згідно доданого до листа від 19.02.2021 № 0900-0305-8/6070 розрахунку періодів стажу, які враховано при призначенні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , загальний стаж позивача становить 41 рік 03 місяці 10 днів, спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям – 33 роки 04 місяці 25 днів (а.с. 30). Зокрема, до стажу судді зараховано періоди роботи з 26.10.1983 по 02.09.1996, з 21.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 14.10.2010, з 27.10.2010 по 19.09.2017.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахуванням відповідачем при розрахунку його спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка та періоду проходження строкової військової служби, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.
Колегія суддів зауважує, що Конституція України у ч. 2 ст. 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду у відставку.
На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі також - Закон №1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010, №№ 41-45, ст. 529; 2015, №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України за № 584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 33 роки (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, має враховуватися також половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 2 роки 4 місяці 28 днів та період проходження строкової військової служби – 2 роки 21 день.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 28.11.2019 у справі №342/119/17.
Колегія суддів зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17.
Відтак, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.
Питання застосування норм матеріального права уже вирішувалось Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 у справі № 589/4735/16-а, від 28.11.2019 у справі № 607/5454/17, від 13.05.2020 у справі № 242/1890/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висловлених у них висновків.
Щодо доводів апелянта проте, що до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці вже зараховано навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету імені Івана Франка 4 роки 9 місяців 25 днів та період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) у пенсійній справі № 926190114785, яка є додатком до згадуваної вище відповіді на адвокатський запит, до стажу судді, який враховується при обчисленні розміру довічного грошового утримання судді у відставці враховано лише робота, починаючи з 26.10.1983, тобто починаючи з роботи помічника прокурора і завершується 19.09.2017 – дата виходу судді у відставку, без врахування спірних періодів навчання за денною формою на юридичному факультеті та проходження строкової військової служби.
Враховуючи наведене вище колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Разом з цим колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що при розгляді цієї справи були враховані висновки Верховного Суду зазначені в постанові від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 17 червня 2021 року у справі № 300/2215/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року