Справа № 461/5669/21                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 33/811/1371/21                        Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        27 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., за участі представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Львівської митниці Сліпенка С.В. на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 вересня 2021 року, 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. 
Вилучені, згідно протоколу №1155/20900/21 від 23.06.2021, грошові кошти у сумі 800 (вісімсот) євро – повернуто ОСОБА_1 для здійснення митного оформлення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454 грн. судового збору.
Згідно постанови, 23.06.2021 року, близько 09 години 20 хвилин, громадянка України ОСОБА_1 , прямувала з України до Італії рейсом W6 6701 «Львів-Рим» у приватну поїздку, через митний пост «Львів-аеропорт» Галицької митниці Держмитслужби, обравши формою проходження митного контролю ? «Зелений коридор». В ході проведення візуального огляду багажу виникла підозра про наявність товарів, що підлягають митному оформленню, та / або переміщення яких через митний кордон обмежене. Пасажира було переведено до спеціально відведеної кімнати огляду для проведення огляду товарів, де було виявлено валютні цінності, а саме готівкові кошти в сумі 10800 Євро, що підтверджується актом митного огляду № UA209020/2021/000040. Суму в розмірі 10000 євро була повернута ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з даною представник Львівської митниці Сліпенко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку, винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні порушення митних України, та накласти на неї стягнення у виді конфіскації в дохід держави предметів вилучених згідно протоколу про порушення митних правил.
Вважає висновок судді Галицького районного суду м.Львова помилковим та необгрунтованим, а саму постанову необ`єктивною, невмотивованою, незаконною та безпідставною, зважаючи на наступне.
Судом, в оскаржуваній постанові, прийняте рішення вмотивовується тим, що конфіскація всієї незадекларованої і суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення, а також прийнято до уваги, що рішенням Конституційного суду України від 21 липня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів».
Однак, відповідно до вказаного рішення Конституційного суду зазначені окремі положення втрачають чинність через шість місяців з дня - ухвалення Конституційним судом цього рішення.
Враховуючи наведене вважає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар, а також не враховано той факт, що норма ст.471 МК України щодо конфіскації обмежених до переміщення через митний кордон України товарів чинна на момент винесення постанови судом першої інстанції і на думку митниці, має виконуватись.
На думку митниці, винесена судом постанова необгрунтована та не гарантує спричинення юридичних наслідків для правопорушника, тобто усвідомлення ним протиправності своєї поведінки для того, щоб не 
Заслухавши пояснення представника Львівської митниці Зирянова О.Ю. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний судй приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, 486, 489 МК України, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Виносячи постанову суддя суду першої інстанції дотримався вищенаведених норм.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Статтею 471 Митного кодексу України передбачена відповідальність за порушення проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
За змістом цього Закону такі дії вчиняються винною особою умисно чи з необережності.
Згідно зі ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При цьому підпункти « а, б, г, д» п. 5 ст. 257 Митного Кодексу вказують на те, що декларант зобов`язаний вносити до митної декларації точні відомості про товари, їх найменування, кількість, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів, поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, висновком експерта, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» - транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На переконання судді апеляційного суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_1 суддею суду першої інстанції дані вимоги законодавства дотримано.
Висновки судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, а саме: порушенні порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю є обґрунтованими, підтверджується наявними в справі доказами.
Апеляційний суд вважає, що висновок судді суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, такий підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про порушення митних правил №1155/20900/21 від 23 червня 2021 року, а також іншими матеріалами справи які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані.
Доводи предстаника митниці про те, що в матеріалах справи наявні докази того, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар не заслуговують на увагу судді апеляційного суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Визначені у положеннях частини шостої статті 41 Основного Закону України вимоги щодо конфіскації майна, яка має застосовуватися виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, є конституційними гарантіями непорушності права приватної власності й спрямовані на захист кожної особи від протиправного позбавлення майна, що належить їй на законних підставах.
Зазначені конституційні гарантії перебувають у взаємозв`язку з принципом верховенства права, оскільки «одним із проявів цього конституційного принципу є непорушність права приватної власності та недопустимість протиправного позбавлення такого права» (рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2008 року №24-рп/2008).
Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є помірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року №2-рп/2016).
Крім цього рішенням Конституційного суду України № 3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України окремі положення абзацу другого статті 471 МК України в частині конфіскації товарів, які стали безпосередніми предметами порушення. Конституційний Суд України в цьому рішенні дійшов висновку, що обов`язкова конфіскація валютних цінностей не забезпечують справедливого балансу між публічними інтересами та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та надав їм належну оцінку.
За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, а доводи апеляційної скарги представника Львівської митниці є безпідставними.
Враховуючи наведене, висновок судді суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, підтверджується належними доказами, а постанова судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування суддею апеляційного суду не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника Львівської митниці Сліпенка Сергія Володимировича – залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 вересня 2021 року, щодо  ОСОБА_1   - без змін. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Гончарук Л.Я.