ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/44/21
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/990/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП-Відродження»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року (місце ухвалення – м. Ніжин, дата складання повного рішення – 06.05.2021)у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП - Відродження» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
                                     В С Т А Н О В И В :
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АТП-Відродження» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову посилався на те, що 05.02.2013 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом (автобусом) марки ПАЗ 32054 СПГ, РН НОМЕР_1 , який на той час перебував в оренді ТОВ «АТП-Відродження», здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту Ніжин-Галиця, рухався по дорозі від с. Леонідівка до с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області. Під час руху ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 11.1, 11.3, 13.1, 13.3, 15.14, 9.9 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем ВАЗ-21112, РН НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком експертизи від 13.03.2013 № 75 відносяться до середнього ступеня тяжкості.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 06.12.2019 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Як наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 була спричинена матеріальна і моральна шкода, які частково відшкодовані ПАТ «Страхова компанія «Гарантія», а саме, в рахунок заподіяної шкоди здоров`ю було виплачено 22860,00 грн та 1140,00 грн виплачено в рахунок моральної шкоди.  
Позивач посилається, що залишилась не відшкодованою вартість відновлюваного ремонту автомобіля, що становить 33039,87 грн, витрати за надання послуг з питань автотоварознавчого дослідження в сумі 1000,00 грн. Також не в повному розмірі відшкодована моральна шкода, яку позивач оцінив в сумі 200000 грн, що виразилась у душевних стражданнях, спричинених в результаті ДТП травм, які не давали можливості тривалий час займатись звичайними справами, займатись бізнесом, крім того, це вплинуло на моральні стосунки у сім`ї, стосунки у спілкуванні з оточуючими.
У позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача – ТОВ «АТП – Відродження» на свою користь 34039,87 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 198860 грн у відшкодування моральної шкоди, та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 12.04.2021 позов ОСОБА_1 до ТОВ «АТП - Відродження» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «АТП-Відродження» на користь ОСОБА_1 34039,87 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 35000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтовано тим, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ, яким керував позивач у момент ДТП, становить 33 039,87 грн, і в цій частині відповідач визнав позов; витрати на залучення експерта для проведення авто-товарознавчої експертизи – 1000,00 грн, які на підставі ст. 22 ЦК України, як збитки підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково на суму 35000 грн, при визначенні якого було враховано засади розумності, виваженості та справедливості.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 12.04.2021 в частині моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з відповідача 198 860,00 грн та судові витрати, понесені на надання правової допомоги в сумі 5 000,00 грн. В решті рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини справи та безпідставно зменшив розмір морального відшкодування з 198 860,00 грн до 35 000,00 грн, залишивши поза увагою те, що отримані тілесні ушкодження до сьогоднішнього дня створюють позивачу дискомфорт, оскільки, травми залишили негативні наслідки на все його життя. Моральні страждання він зазнав також внаслідок того, що тривалий час третя особа і відповідач не визнавали своєї провини, затягували досудове розслідування та судові розгляди. 
Заявник наголошує, що важливим є і факт пошкодження його автомобіля, який в результаті ДТП повністю був виведений з ладу, адже, він не мав можливості їздити до лікарні, наймав для цього сторонніх осіб, що посилювало дискомфорт та моральні страждання.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні правової допомоги, оскільки, позивачем надавались усі документально підтверджені понесені ним витрати на адвоката. Розмір витрат визначався виходячи із рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018. Посилається, що звіт про виконані роботи не складався, оскільки не було необхідності в здійсненні розподілу судових витрат, а робота адвоката полягала лише у складанні позовної заяви та участі у судових засіданнях.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «АТП-Відродження» та ОСОБА_2   до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про час та місце розгляду справи учасники судового процесу повідомлені належним чином, так, матеріали справи містять лист від 26.11.2021 на електронну адресу Чернігівського апеляційного суду від представника ТОВ АТП «Відродження», в якому просить провести судове засідання, яке відбудеться 30.11.2021, без його участі. 
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , а саме, в частині відшкодування майнової шкоди, учасниками справи не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині часткового відшкодування моральної шкоди та відмови у стягненні витрат, понесених на правову допомогу.
Судом встановлено, що 05.02.2013 ОСОБА_2 , керуючи автобусом марки ПАЗ-32054-СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом Ніжин – Галиця, рухався по дорозі від с. Леонідівка до с. Галиця Ніжинського району. Автобус під керуванням ОСОБА_2 рухався по центру дороги колесами у накатаних коліях таким чином, що ліва частина автобуса знаходилась на зустрічній смузі руху, чим порушив вимоги п. 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху. Також ОСОБА_2 допущено порушення вимог п. 13.1,13.3 ПДР. Крім того, ОСОБА_2 після здійснення вимушеної зупинки автобуса не вжив заходів, щоб прибрати транспортний засіб та попередити інших учасників дорожнього руху, а саме водія автомобіля ВАЗ-21112, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 про вимушену зупинку, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 15.14, 9.9 (а) ПДР, в результаті чого водій автомобіля ВАЗ-21112, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості своєчасно виявити перешкоду для руху та вжити своєчасно заходів до уникнення зіткнення з автобусом, що призвело до зіткнення автомобіля ВАЗ-21112, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із задньою лівою боковою частиною автобуса ПАЗ-32054-СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
У результаті ДТП водій автомобіля ВАЗ-21112, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою грудної клітки зправа, закритого осколкового перелому лівого надколінника, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та які згідно з висновком експерта від 13.03.2013 № 75 відносяться до середнього ступеня тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 11.3, 15.14, 9.9 (а) Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП.
Вищезазначені обставини встановлені вироком Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року, яким ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців; звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України; задоволено цивільний позов Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» та стягнуто з ОСОБА_2 4819,07 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_1 ; задоволено цивільний позов Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 та стягнуто з ОСОБА_2 2477,20 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_1 ; цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ПрАТ «СТ «Гарантія», ТОВ «АТП-Відродження», ОСОБА_2 – залишено без розгляду; постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн (а.с. 5-11).
Зазначений вирок суду набрав законної сили та є преюдиційним під час розгляду цієї конкретної справи в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 22.04.2013 № 077/13 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого у ДТП від 05.02.2013 автомобіля ВАЗ 21112 125 ЗНГ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 22.04.2013 становить 33 039,87 грн (а. с. 12).
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди та стягуючи на користь позивача 35 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що автомобіль, належний позивачу, був суттєво пошкоджений і потребував значного ремонту, що унеможливило останнього користуватися транспортним засобом. Тривале лікування та досудове і судове слідство спричинило зміну звичного укладу життя ОСОБА_1 , витрату коштів та часу, останній відчував емоційний стрес та дискомфорт, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та неможливість продовження активного життя, вплинуло на моральну атмосферу у сім`ї та стосунки з оточуючими.
Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд враховуючи наступне. 
Відповідно до  ст. 4 ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Частиною ч. 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до  ч. 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача, разом з тим визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування, враховуючи обставини справи є низьким. 
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст.3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, інтенсивність, тривалість, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для захисту своїх прав, їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди. Застосування вищеописаних критеріїв по відношенню до обставин справи дає змогу дійти необхідних висновків про те, чи могла б людина за певних обставин зазнати переживань в такій мірі, що б на порушника відповідно до закону був би покладений обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Тому, беручи до уваги, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 05.02.2013, позивач переніс значні моральні страждання, і як наслідок 16.01.2014 йому була встановлена 3 група інвалідності по опорно-руховому апарату безстроково (а.с. 106) та 09.01.2019 був розірваний його шлюб (а.с. 107), пошкоджено майно, яке належало позивачу, тривале не відшкодування завданих збитків, враховуючи характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких він зазнав, апеляційний суд вважає, що відшкодування завданої ОСОБА_1   моральної шкоди, підлягає збільшенню до 90000 грн.
Колегія суддів наголошує, що відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо факту її заподіяння позивачеві внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не подані були і заперечення щодо заявленого розміру, не надано суду доказів щодо будь-якого відшкодування шкоди за період з 2013 по 2021 рік відповідачем.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незгоди ОСОБА_1 з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат, понесених на правову допомогу адвоката, то в цій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Згідно з ч.ч. 2 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 757/16448/17ц та від 24.03.2021 у справі № 308/1020/16ц).
Крім того, Верховний Суд у додатковій постанові від 28.04.2021 у справі № 903/451/20 наголосив, що визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Враховуючи, що стороною позивача не було надано суду першої інстанції усіх належних доказів, підтверджуючих понесення витрат на правову допомогу, зокрема, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд фактично був позбавлений можливості визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги та співмірність витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, вірно відмовив ОСОБА_1 у їх відшкодуванні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про наявність підстав для задоволення вимог у повному обсязі, враховуючи встановлені обставини.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 на суму 124039,87 грн (124039,87 грн від 232899,87 грн становить 53,25%), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, збільшивши стягнуту з ТОВ «АТП-Відродження» на користь держави суму судового збору з 908 грн до 1240,18 грн ((232899,87 грн х 1%) х 53,25% :100%). Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (на 33,56 %), і позивач звільнений від сплати судового збору та з урахуванням оспорюваних позовних вимог, то відповідно з ТОВ «АТП-Відродження» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 820,97 грн (2446,29 грн х 33,56% : 100%).
Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-Відродження» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 35000,00 грн до 90000,00 грн та розмір стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-Відродження» судового збору на користь держави з 908,00 грн до 1240,18 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-Відродження» на користь держави судовий збір у розмірі 820,97 грн.
Позивач – ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП - Відродження» - м. Ніжин, Чернігівська область, вул. Борзнянський шлях, 5; ЄДРПОУ – 33279364.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 02.12.2021.
             Головуючий                                                         Судді: