Справа № 450/4059/18                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3739/20         Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:11

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. 
секретаря: Івасюти М.В.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , її представника – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом реального поділу житлового будинку.
В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що їй належить 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншим співвласником даного житлового будинку є ОСОБА_1 , якому належить 1/4 частина будинку. Замельна ділянка, на якій розташований належний їм будинок загальною площею 0,1419 га була приватизована відповідно до належних їм часток у будинку, таким чином їй належить земельна ділянка з адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1064 га, кадастровий номер 4623681600:01:002:0051 з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку, а відповідачу належить земельна ділянка з адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0355 га, кадастровий номер 4623681600:01:002:0050 з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку. Стверджує, що рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 46 від 12 лютого 2004 року їй надано дозвіл на переобладнання веранди і добудову до своєї частини веранди житлового будинку ванни і туалету. Рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 45 від 12 лютого 2004 року ОСОБА_1 надано дозвіл на добудову до своєї частини житлового будинку житлової кімнати та переобладнання у своїй частині житлового будинку кухні під житлову кімнату і кладови під кухню. Рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 91 від 10 червня 2005 року їй надано дозвіл на надбудову над житловим будинком житлової кімнати, душової, туалету, і кладовки та переобладнання у житловому будинку кладови під котельню. Рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 244 від 09 серпня 2007 року їй надано дозвіл на переобладнання кладової кімнати під кухню. Зазначає, що відповідач здійснив добудову, облаштувавши дах в рівень вікна її житлової кімнати, а саме, фактично дах його прибудови облаштований на зовнішньому підвіконнику її вікна, в результаті чого вікно повністю заливає дощем, а взимку його неможливо відкрити через замети снігу, внаслідок чого стіни її житлових кімнат є мокрими, утворюється грибок, який впливає на здоров`я, відтак вона змушена вживати заходів для знищення грибка, зокрема, осушувати стіни, здійснювати побілку стін, що потребує додаткових матеріальних витрат та фізичних зусиль. Вказує, що ОСОБА_1 на власний розсуд з порушенням її інтересів, намагається провести розподіл тамбуру, площею 11,9 кв.м., який є у їхньому спільному користуванні, що стає причиною їхніх конфліктів. 12 квітня 2019 року за її заявою ТзОВ «Гал-Світ» виготовлено висновок експерта № 014/19, в якому запропоновано 4 можливі варіанти розподілу житлового будинку. Вважає, що з чотирьох можливих варіантів розподілу будинку варіант № 1-Б найкраще відповідає фактичному існуючому розподілу користування будинком, який уже склався між нею та відповідачем. 
З наведених підстав просить:
-провести реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 , з врахуванням належної їй 3/4 ідеальної частини вказаного будинку, виділивши ОСОБА_3 , в натурі у приватну власність, як окремий об`єкт нерухомості, наступні приміщення житлового будинку літ. «А-2» та прибудов за вказаною адресою: сходову клітку літерою 2-1 площею 8,2 кв.м., кухню літ. 2-2 площею 11.0 кв.м., житлову кімнату літ. 2-3 площею 19.8 кв.м., хол літ. 2-4 площею 14,8 кв.м., кладову 2-5 площею 3,3 кв.м., санвузол літ. 2-6 площею 5,2 кв.м., сходову клітку літ. 2-7 площею 8.3 кв.м., житлову кімнату літ. 2-8 площею 11,1 кв.м., житлову кімнату літ. 2-9 площею 19.6 кв.м., житлову кімнату літ. 2-10 площею 15.8 кв.м., гардеробну літ. 2-11 площею 3.2 кв.м., санвузол літ. 2-12 площею 4,9 кв.м., житлову кімнату літ. 2-13 площею 10,9 кв.м., житлову кімнату літ. 2-14 площею 19.4 кв.м., коридор літ. 2-15 площею 3,5 кв.м., кухню літ. 2-16 площею 4,4 кв.м., сходову клітку літ. 2-17 площею 6,5 кв.м., ванну кімнату літ. 2-18 площею 5,1 кв.м., частину приміщення літ. I першого поверху площею 4,5 кв.м., підвальні приміщення літ. I площею 11,1 кв.м. та літ. III площею 18.7 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню літ. «Б», майстерню літ. «В», вбиральню літ. «Е», частину огорожі літ. 3 навколо частини належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, хвіртку літ. 4;
Залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ворота літ. №1 та хвіртку літ. 4; 
-припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за збільшення її частки у розмірі 4590,00 грн.;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7416,80 грн. судового збору та 6500 грн. судових витрат за проведення будівельно-технічної експертизи;
-зобов`язати ОСОБА_1 провести рівень покрівлі даху житлового будинку АДРЕСА_1 в частині проведеної ним добудови відповідно до вимог п.2.54 ДБН В.2.2.-15-2005. «Житлові будинки. Основні положення». 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Виділено в натурі ОСОБА_3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами відповідно до висновку експерта № 014/19 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 450/4059/19, складеного 12 квітня 2019 року, а саме сходову клітку літ. 2-1 площею 8,2 кв.м, кухню літ. 2-2 площею 11,0 кв.м, житлову кімнату літ. 2-3 площею 19,8 кв.м, хол літ. 2-4 площею 14,8 кв.м, кладову літ. 2-5 площею 3,3 кв.м, санвузол літ. 2-6 площею 5,2 кв.м, сходову клітку літ. 2-7 площею 8,3 кв.м, житлову кімнату літ. 2-8 площею 11,1 кв.м, житлову кімнату літ. 2-9 площею 19,6 кв.м, житлову кімнату літ. 2-10 площею 15,8 кв.м, гардеробну літ. 2-11 площею 3,2 кв.м, санвузол літ. 2-12 площею 4,9 кв.м, житлову кімнату літ. 2-13 площею 10,9 кв.м, житлову кімнату літ. 2-14 площею 19,4 кв.м, коридор літ. 2-15 площею 3,5 кв.м, кухню літ. 2-16 площею 4,4 кв.м, сходову клітку літ. 2-17 площею 6,5 кв.м, ванну кімнату літ. 2-18 площею 5,1 кв.м, частину приміщення літ. І першого поверху площею 4,5 кв.м, підвальні приміщення літ. І площею 11,1 кв.м та літ. ІІІ площею 18,7 кв.м, господарські будівлі, споруди: літню кухню літ. «Б», майстерню літ. «В», вбиральню літ. «Е», частину огорожі літ. З навколо частини належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки, хвіртку літ. 4.
Іншу частину будинку АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_1 .
Залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ворота літ. № 1 та хвіртку літ. № 2.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за збільшення частки у розмірі 4590 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 13916 грн. 80 коп.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що в технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеному Львівським БТІ 27 березня 2001 року, зазначено, що загальна площа житлового будинку складає 236,7 кв.м., а житлова 100,4 кв.м., що відповідає Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а різниця площі в 1,6 кв.м. зумовлена демонтажем кухонного вогнища в кухні та пічок в житлових кімнатах. Зазначає, що в технічному паспорті на вищезазначений будинок від 04 квітня 2019 року зазначено кімнати, які відсутні в технічному паспорті від 27 березня 2001 року, а саме: хол літ. 2-4 площею 14,8 кв.м, кладова літ. 2-5 площею 3,3 кв.м, санвузол літ. 2-6 площею 5,2 кв.м., житлова кімнату літ. 2-10 площею 15,8 кв.м, гардеробна літ. 2-11 площею 3,2 кв.м, санвузол літ. 2-12 площею 4,9 кв.м, ванна кімната літ. 2-18 площею 5,1 кв.м. Вважає, що виділивши позивачу у власність зазначені приміщення, суд першої інстанції таким чином узаконив самочинне будівництво, оскільки відомості про такі приміщення не відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, а питання про їх поділ може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Наголошує, що в основу рішення суду покладено варіант поділу, при якому необхідно демонтувати наявну перегородку в приміщенні літ. I сіней-тамбура літ. «а-2» веранди, що унеможливить доступ відповідача та його сім`ї до санвузла у приміщенні 5 площею 5.2 кв.м., який є єдиним санвузлом у належній ОСОБА_1 частині будинку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Рішення суду щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_3 , нею не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з технічної можливості поділу житлового будинку у відповідності до часток його співвласників, і враховуючи запропоновані експертом два варіанти поділу житлового будинку дійшов висновку, що найбільш оптимальним варіантом поділу є варіант 1-Б поділу житлового будинку, визначений висновком експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи №014/19 від 12.04.2019 року, оскільки він є найбільш наближеним до ідеальних часток співвласників спірного житлового будинку.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній; частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна – це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, тощо) тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Мвністрів України від 08.12.2010 року №117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з житлово – комунального господарства України від 18.06.2007 року.
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1,2.4 Інструкції… поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції…. передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. 
Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності – це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.
Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівле них норм і правил.
Таким чином, самочинним є будівництво об`єктів нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ч.1 ст. 376 ЦК України.
Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, наслідком якого є те, що в особи , яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України).
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівле них робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності.
Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у п.3 ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.20-09 року №295, відповідно до якого реконструкція – це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.
Таким чином, норма ч.1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, в результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).
Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.
Такі правові висновки суду викладені Верховним Судом у справі №750/4445/17, провадження №61-39527св18.
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3085921 від 16 березня 2004 року вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Як вбачається з реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2001 року, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частка житлового будинку АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування 1/4 частини житлового будинку, ОСОБА_1 прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , що складається з шести кімнат житловою площею 100.4 кв.м.
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 01.08.2003 року вбачається, що ОСОБА_5 успадкувала 1/4 частку житлового будинку в АДРЕСА_1 , що складається з шести кімнат житловою площею 100.4 кв.м та двох кухонь, загальна площа становить 238.3 кв.м.
Відповідно до договору дарування 3/3 ідеальних частин житлового будинку, укладеного 15.12.2003 року ОСОБА_3 набула у власність ѕ частини ідеальні частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , що складається з шести кімнат житловою площею 101.6 кв.м та двох кухонь, загальною площею 238.3 кв. м з приналежними господарськими спорудами.
Матеріалами справи також підтверджується, що на підставі рішень виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 12.02.2004 року № № 45, 46, від 10.06.2005 року №91, від 09.08.2007 року №244, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надавалися дозволи на переобладнання, добудову, надбудову до житлового будинку АДРЕСА_1 . 
З долучених до матеріалів справи технічних паспортів на житловий будинок АДРЕСА_1 за 2007 рік, за 2018 рік, 2019 рік вбачається, що загальна площа житлового будинку збільшилася, станом на 2007 рік, 2018 рік загальна площа житлового будинку становить 274.1 кв.м, житлова 127.0 кв.м, а станом на 04.04.2019 рік – загальна площа 306.2 кв.м, житлова 155.7 кв.м, збільшилася кількість житлових кімнат. 
Вищенаведеним підтверджується, що загальна та житлова площа житлового будинку АДРЕСА_1 змінилася в сторону їх збільшення внаслідок реконструкцій, переобладнань, добудов, надбудов, житловий будинок набув нових якісних характеристик, змінилася кількість приміщень, їх площа та призначення, створені (добудовані, надбудовані) нові приміщення, однак в матеріалах справи відсутні розроблена та затверджена у встановленому законом порядку проектна документація, дозволи на виконання будівельних робіт, акт прийняття переобладнаних, добудованих та надбудованих об`єктів в експлуатацію, а відтак такі є самочинно збудованими.
А відтак, встановивши, що до складу житлового будинку АДРЕСА_1 входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, за рахунок яких збільшилася загальна та житлова площа житлового будинку, прийнявши до уваги, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови, добудови та надбудови) спірний житловий будинок втратив тотожність з тим, який сторони отримали у власність, і право власності на який у них було зареєстровано, колегія суддів приходить до висновку, що такий житловий будинок не може бути предметом поділу згідно положень статей 364, 367 ЦК України, а відтак відсутні правові підстави для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про поділ нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані, прибудовані, надбудовані) об`єкти.
З огляду на вищенаведене, а також враховуючи те, що долучений апелянтом до апеляційної скарги висновок експерта №20/11-20 будівельно - технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 від 30.11.2020 року, що передбачає можливі варіанти поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , не був предметом дослідження суду першої інстанції і такий подано лише до суду апеляційної інстанції, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про можливість врахування згаданого висновку експерта при вирішенні даного спору. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.