ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 листопада 2021 року           справа №200/3047/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року (повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/3047/21-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про стягнення недорахованої суми разової грошової допомоги,

                                                          УСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі - УСЗН), в якому просив:
1) визнати протиправними дії УСЗН щодо відмови в перерахунку та здійсненні виплати за 2020 рік разової грошової допомоги ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом № 367-XIV від 25.12.1998), з урахуванням раніше виплачених сум; 
2) стягнути з УСЗН на користь ОСОБА_1 6800,00 грн. як недораховану суму виплати за 2020 рік разової грошової допомоги, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом № 367-XIV від 25.12.1998), з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2020 році відповідачем в порушення вимог чинного законодавства щорічна грошова допомога до 5 травня, виплата якої передбачена ч. 5 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) позивачу була нарахована та виплачена не в повному обсязі, в зв`язку з чим він отримав лише частину щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 1390,00 грн. Не погоджуючись з розміром виплаченої грошової допомоги до 5 травня, ОСОБА_1 письмово звернувся до управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з вимогою здійснити перерахунок та виплатити належну йому допомогу у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком (8190,00 грн.) з урахуванням вже виплаченої суми  (у розмірі 1390,00 грн.), на що отримав відмову. Отже, позивач вважає, що його права порушені у зв`язку із чим змушений був звернутись до суду із цим позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки  Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551-XII і Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», встановлено розмір разової грошової допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у 2020 році - 1390 грн., відповідач вважає, що ним не порушено чинного законодавства та прав ОСОБА_1 .
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивачу виплачена разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році у розмірі 1390,00 грн.
Позивач звернувся до УСЗН із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком (8190,00 грн) з урахуванням вже виплаченої суми у розмірі 1390,00 грн.
Листом від 29.12.2020 № В-10-733/0/309-20-128/0/310-20.02.39 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком. 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд зазначив, що з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - п`ять мінімальних пенсій за віком.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.
Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час,  триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.
Так, в позовній заяві позивач зазначав, що про порушення свого права він дізнався у мережі інтернет 09 квітня 2020 року з рішення КС України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яке офіційно опубліковано у Офіційному віснику України від 03.04.2020.
Також, як вважав позивач, виплати недоотриманої соціальної допомоги виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а порушене право позивача має триваючу дію, оскільки на час звернення до суду відповідачем не здійснено виплату за 2020 рік разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом № 367-XIV від 25.12.1998).
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання відкриття провадження у справі, зокрема дотримання строку звернення до суду, поза увагою місцевого суду залишено той факт, що позивачем пропущено шестимісячний строк, встановлений КАС України, а наведені у позові підстави поважності причин пропуску строку звернення є неналежними.
Позивач не заперечує фактичного отримання у травні 2020 року разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, що встановлений Кабінетом Міністрів України, про що також зазначає відповідач, посилаючись на довідку Обласного центу по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
При цьому з огляду на норми КАС України та Закону № 3551-XII в разі не згоди позивача з невиплатою або з розміром виплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік строк на оскарження розпочався в травні 2020 року та сплив не пізніше 31 листопада 2020 року.
Однак, позивач позовну заяву подав засобами поштового зв`язку до суду лише 18 березня 2021 року (а.с.27).
Згідно постанови Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 380/5202/20 строк звернення до суду розпочинається з дати отримання щорічної допомоги до 5 травня.
Вказана правова позиція стосовно строків звернення до суду також викладена у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 815/3087/18.
Відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, колегією суддів встановлено, що позивач звернувся з пропуском строку звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання противоправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня за 2020 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а саме: за 2020 рік (з урахуванням раніше нарахованої та виплаченої суми допомоги 1390,00 грн) у розмірі 6800,00 грн.
Доводи позивача, що порушене право щодо невиплати належної суми соціальних виплат є триваючим та не має дати для обчислення строку звернення до суду, суд вважає не прийнятними за наведеного вище правового обґрунтування, а також оскільки останній  зазначав, що про порушене право він дізнався з мережі інтернет 09 квітня 2020 року.
Отже, в даному випадку виплата спірної допомоги є початком перебігу строку звернення до суду.
Відтак, мотиви позивача, наведені в позові про поновлення строку звернення не містять поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Згідно частини 3 статті 122 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).
Відтак, беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали у звернутись з цим позовом до суду у межах строків, встановлених законом, апеляційним судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, а підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі частини 3 статті 122 КАС України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Як було вказано вище, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 200/3047/21-а - скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про стягнення недорахованої суми разової грошової допомоги - залишити без розгляду.
Повне судове рішення - 16 листопада 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін                                                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук