ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 540/2137/20
адміністративне провадження № К/9901/24222/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Губської  О.А.,  Калашнікової О.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 540/2137/20
за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, постановлену суддею Кисильовою О.Й.
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді - Косцової І.П., суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О., 

УСТАНОВИВ:
Суть спору
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС України в Херсонській області), де просив:
1.1. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити усі належні йому складові грошового утримання з 26 липня 2017 року по день прийняття судового рішення;
1.2. нарахувати та виплатити йому відповідно до норм чинного законодавства України грошове утримання з 13 лютого 2017 року до 29 січня 2019 року в сумі 62545,72 грн, а з 02 квітня 2019 року до 05 травня 2020 року - в сумі 74538,71 грн.
2. В обґрунтування позову зазначено, що з моменту поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського МВ УМВС (з 02 квітня 2019 року) відповідач не нараховує та не виплачує належне йому грошове забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, що отримувалися позивачем на час звільнення (06 листопада 2015 року).
Установлені судами фактичні обставини справи
3. Наказом начальника УМВС України в Херсонській області від 06 листопада 2015 року № 396 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).
4. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року у справі № 821/3723/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, зазначений наказ визнано протиправним та скасовано в частині звільнення ОСОБА_1 з посади. ОСОБА_1 поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року, зобов`язано ГУ НП в Херсонській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Новокаховському ВП ГУ НП в Херсонській області та видати з цього приводу відповідний наказ. Виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді визначено судом як невідкладне.
5. 13 лютого 2017 року на виконання рішення суду УМВС України в Херсонській області винесло наказ № 4 о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського МВ УМВС з 06 листопада 2015 року.
6. Наказом начальника УМВС в Херсонській області від 14 лютого 2017 року № 5 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).
7. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі № 821/376/17 визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області від 14 лютого 2017 року № 5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 .
8. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі № 821/255/17 з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року до 13 лютого 2017 року та середній заробіток з 14 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку з позивачем.
9. Вказана постанова суду апеляційної інстанції була змінена постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року, зокрема, абзац третій резолютивної частини викладено у новій редакції, згідно якої з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 стягнуто грошове забезпечення з 26 липня 2016 року до 13 лютого 2017 року у розмірі 28 926,40 грн (з урахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів). В іншій частині постанову від 21 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
10. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року у справі № 821/1025/17 з УМВС України в Херсонській області користь ОСОБА_1 стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 15 лютого 2017 року до 09 жовтня 2017 року у розмірі 28 330,98 грн.
11. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 821/1025/17 скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року та прийнято нову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського МВ УМВС в Херсонській області та стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 лютого 2017 року до 12 грудня 2017 року у розмірі 7074,02 грн (із урахуванням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року про виправлення очевидної арифметичної помилки - 6 414,31 грн).
12. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 821/1025/17 постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського МВ УМВС в Херсонській області та в цій частині залишено в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року. У решті постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року залишено без змін.
13. 29 січня 2019 року наказом УМВС у Херсонській області № 3 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).
14. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 540/350/19 вищезазначений наказ визнано протиправним та скасовано в частині звільнення ОСОБА_1 . Позивача поновлено на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського МВ МВС в Херсонській області. Також суд стягнув з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 30 січня 2019 року до 01 квітня 2019 року у розмірі 1 321,22 грн.
15. 10 квітня 2019 року на виконання рішення суду від 01 квітня 2019 року у справі № 540/350/19 наказом УМВС в Херсонській області № 5 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського МВ УМВС, проте грошове забезпечення останньому не нараховується та не виплачується.
16. Судами також установлено, що згідно довідки від 26 серпня 2020 року № 428 станом на листопад 2015 року, тобто до звільнення ОСОБА_1 вперше, грошове забезпечення у вересні 2015 року складало 3234,50 грн, у тому числі: посадовий оклад - 650 грн, оклад за спеціальним званням - 125 грн, надбавка за стаж служби - 232,50 грн, надбавка ОВЗ - 503,75 грн, надбавка ОРД - 325,00 грн, щомісячна премія - 1398,25 грн. У жовтні 2015 року сума грошового забезпечення становила 4168,29 грн, у тому числі: посадовий оклад - 650 грн, оклад за спеціальним званням - 125 грн, надбавка за стаж служби - 232,50 грн, надбавка ОВЗ - 503,75 грн, надбавка ОРД - 325,00 грн, щомісячна премія - 2332,04 грн.
17. Позивач уважає, що відповідач протиправно виплачує йому грошове забезпечення, виходячи тільки із суми посадового окладу 650,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної, касаційної інстанцій
18. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2017 року до 10 січня 2018 року та з 02 квітня 2019 року до 09 квітня 2019 року у сумі 788 грн 47 коп, за 14 лютого 2017 року та за період з 11 січня 2018 року до 29 січня 2019 року та з 10 квітня 2019 року до 20 жовтня 2020 року - у сумі 20 116,64 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
18.1. Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій виходили з того, що за рішеннями суду, що набрали законної сили, позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу:
з 26 липня 2016 року до 13 лютого 2017 року у розмірі 28 926,40 грн - у справі № 821/255/17, за період з 15 лютого 2017 року до 12 грудня 2017 року у розмірі 6 414,31 грн - у справі № 821/1025/17 та з 30 січня 2019 року до 01 квітня 2019 року у розмірі 1 321,22 грн - у справі № 540/350/19.
18.2. Отже, суди дійшли висновку, що період вимушеного прогулу позивача за який позивачу належить стягнути грошове забезпечення становить - з 13 грудня 2017 року до 10 січня 2018 року та з 02 квітня 2019 року до 09 квітня 2019 року.
18.3. Крім того, суди дійшли висновку, що позивачу належить стягнути грошове забезпечення за період фактичного поновлення ОСОБА_1 в органах МВС, проте за який йому не проводилося нарахування та виплата будь-яких видів грошового забезпечення, зокрема, 14 лютого 2017 року, та період з 11 січня 2018 року до 29 січня 2019 року, з 10 квітня 2019 року до 20 жовтня 2020 року (день ухвалення рішення суду першої інстанції).
18.4. При цьому, обраховуючи суму грошового забезпечення, яка підлягає стягненню на користь позивача, суди дійшли висновку, що з урахуванням приписів абзацу 4 пункту 2 та абзацу 18 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) необхідно здійснювати розрахунки середньоденної заробітної плати, виходячи з посадового окладу 650 грн та урахуванням кількості календарних днів, як визначає пункт 9 «Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).
18.5. З урахуванням наведеного, суди дійшли висновку, що вимога позивача про виплату всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 26 липня 2017 року задоволенню не підлягає та відмовили у задоволенні позову в цій частині.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
19. 05 липня 2021 року до Верховного Суду надійшла вищевказана касаційна скарга, де ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
20. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень Порядку № 100. Натомість, на думку скаржника, при обрахунку грошового забезпечення має бути застосований Порядок № 260.
20.1. Також посилається у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16, від 24 липня 2019 року у справі № 815/6557/16, 26 квітня 2019 року у справі № 815/1829/17, від 29 травня 2020 року у справі № 821/304/17.
22. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційної скаргою.
23. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 29 листопада 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
24. Від УМВС України в Херсонській області 09 серпня 2021 року надійшов відзив на касаційну скаргу, який подано представником відповідача І.А.Сімеоніді. Водночас вказаний відзив не містить оригінальний власноручний підпис представника відповідача, що унеможливлює його прийняття відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
25. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.
26. Відповідно до ухвали від 19 липня 2021 року про відкриття касаційного провадження підставою відкриття є посилання у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16, від 24 липня 2019 року у справі № 815/6557/16, 26 квітня 2019 року у справі № 815/1829/17, від 29 травня 2020 року у справі № 821/304/17.
27. Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що звільнення позивача зі служби з органів внутрішніх справ проведено відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).
29. Спірне питання у цьому касаційному провадженні полягає у правильності субсидіарного застосування при розрахунку грошового забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивача, положень Порядку № 100 та Порядку № 260. 
30. Положеннями статті 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
31. Згідно з пунктом 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
32. Частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
33. Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
34. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
35. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.
36. Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.
37. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
38. Такий «Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.
39. Відповідно до пункту 2 наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
40. Вперше Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований в офіційному виданні - газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року (№ 141-142), отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07 серпня 2015 року, а Закон в цілому - 07 листопада 2015 року.
41. Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.
42. Порядок № 260 був опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27 травня 2016 року (Офіційний вісник України від № 39).
43. Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
44. Зі змісту Порядку № 260 слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби (пункт 9 Порядку № 260).
45. Так, у справі, що розглядається, період вимушеного прогулу позивача за висновками судів тривав з 13 грудня 2017 року до 10 січня 2018 року та з 02 квітня 2019 року до 09 квітня 2019 року. 
46. В той же час , як встановлено судами, у період 14 лютого 2017 року, та з 11 січня 2018 року до 29 січня 2019 року, з 10 квітня 2019 року до 05 серпня 2020 року, позивач був поновлений, проте не був призначений на штатну посаду в структурі Міністерства внутрішніх справ, тобто знаходився поза штатом та не виконував жодних посадових обов`язків та йому не проводилося відповідачем нарахування та виплата будь-яких видів грошового забезпечення.
47. В свою чергу, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
48. Отже з встановлених судами обставин слідує, що у вказаному періоді має місце затримка виконання відповідачем судових рішень.
49. Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
50. Проте, норми Порядку № 260 не врегульовують порядок визначення середньої заробітної плати особі, яка поновлена на роботі, але не працювала з незалежних від неї причин.
51. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.
52. У підпункті «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою № 100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу.
53. Абзац третій пункту 2 Порядку №100: у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
54. Згідно пункту 5 Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.
55. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
56. Абзац перший пункту 8 Порядку № 100: нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
57. Абзацом 4 пункту 2 Порядку № 100 встановлено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
58. Відповідно до абзацу 18 пункту 4 Порядку № 100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
59. Ураховуючи, що протягом двох місяців, які передували звільненню 13 лютого 2017 року позивач не працював, останнім робочим днем позивача було 06 листопада 2015 року, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для застосування приписів абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100 в частині визначення середньоденної заробітної плати.
60. У цій справі період вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення виник у період, в який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт - Порядку № 260 (з 27 травня 2016 року).
61. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку № 260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.
62. Аналогічна правова позиція щодо застосування абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100 та Порядку № 260 викладена у постанові Верховного Суду 09 квітня 2020 року у справі № 540/426/19.
63. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що оскільки період вимушеного прогулу позивачки тривав у період, в який набрав чинності Порядок № 260, а також ураховуючи, що позивачка протягом двох місяців, які передували звільненню не працювала, наявні підстави для застосування при обрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу положень абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100 та Порядку № 260.
64. Правовий висновок щодо необхідності застосування Порядок № 260 при обрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу із урахуванням кількості календарних днів у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 815/2959/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 815/1829/17 та від 17 березня 2021 року у справі № 815/6557/16.
65. Колегія суддів уважає за необхідне врахувати вказані висновки, викладені у наведених постановах при касаційному перегляді цієї справи і не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.
66. Доводи скаржника про неврахування судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16 колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі та справі № 808/928/16 не є подібними.
67. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
68. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16 Верховний Суд у складі суддів палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин Порядку № 260, оскільки період вимушеного прогулу позивача тривав з 25 лютого 2016 по 23 травня 2016 року, тобто до набрання чинності Порядку № 260, та необхідність застосування загального нормативно-правового акта, що регулює однорідні правовідносини,    - Постанови № 100.
69. Натомість у цій справі, як уже зазначалося, спірні правовідносини виникли після набрання чинності Порядку № 260.
70. Ураховуючи зазначене, висновки, викладені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16 не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вони сформовані за інших фактичних обставин справи.
71. Щодо посилань позивача в касаційній скарзі про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 815/6557/16 та від 29 травня 2020 року у справі № 821/304/17, колегія суддів уважає їх необґрунтовними, оскільки у вказаній справі Верховним Судом не було сформовано правовий висновок, а за результатами розгляду касаційної скарги, скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
72. Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій надано вірну оцінку спірним правовідносинам, щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
73. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
74. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
75. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів попередніх інстанцій відсутні.
76. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
77. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько  О.А. Губська   О.В. Калашнікова