ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа № 910/2010/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Жукова С. В.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників
скаржника ФГ "Віктор": Зражевська Н. В. 
позивача ТОВ "Центр Лойер компані": Крупа Р. А.
відповідача ТОВ "Імперія-Агро" в особі ліквідатора Реверука П. К.:                 Гончарук А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства "Віктор"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021
у складі колегії суддів: Пантелієнка В. О. (головуючого), Доманської М. Л.,                        Полякова Б. М.
та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2021
у складі судді Івченко А. М.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер компані"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"
2. Фермерського господарства "Віктор"
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Фермерське господарство "Престиж Агролюкс"
про визнання недійсним договору № 522 про відступлення права вимоги від 16.04.2018
у межах справи № 910/2010/19
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Україна ЛТД"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"
про банкрутство
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (далі - ТОВ "Імперія-Агро"); визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Україна ЛТД" (далі - ТОВ "Агротрейд Україна ЛТД") до ТОВ "Імперія-Агро" у розмірі 9 728 073,25 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пісну Д. В. 
2. Постановою Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі                     № 910/2010/19 ТОВ "Імперія-Агро" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Короткий зміст і підстави вимог
3. 06.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Лан-2" про визнання недійсним укладеного 16.04.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" (первісний кредитор) та ФГ "Віктор" (новий кредитор) договору № 522 про відступлення права вимоги за неоплаченими Договорами поставки                      від 07.02.2018 № УМ 27/18Є  на суму 338 119,78 грн та від 28.03.2018                     № УМ 27/18Д на суму 107 508,00 грн, в межах справи № 910/2010/19.
4. Ця заява обґрунтована вчиненням боржником до відкриття справи про його банкрутство оспорюваного правочину з метою ухилення від сплати кредиторської заборгованості у майбутньому.
5. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер компані" про заміну позивача на його правонаступника задоволено, замінено Приватне підприємство "Приватне сільськогосподарське підприємство "Лан-2" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер компані" (далі - ТОВ "ЦЛК").
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
6. 07.02.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" (постачальник) та ФГ "Престиж Агролюкс" (покупець) укладено Договір поставки № УМ 27/18Є.
7. 28.03.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" (постачальник) та ФГ "Престиж Агролюкс" (покупець) укладено Договір поставки № УМ 27/18Д.
8. На виконання зазначених договорів, ТОВ "Імперія-Агро" поставило, а                     ФГ "Престиж Агролюкс" отримало товар на загальну суму 2 430 083,71 грн.
9. 16.04.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" (первісний кредитор) та ФГ "Віктор" (новий кредитор) укладено Договір № 522 про відступлення права вимоги (далі - Договір № 522).
10. За умовами Договору № 522, первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до ФГ "Престиж Агролюкс" (боржник) оплати суми боргу за неоплаченими Договорами, а саме: за Договором поставки від 07.02.2018                    № УМ 27/18Є на суму 338 119,78 грн та за Договором поставки від 28.03.2018           № УМ 27/18Д на суму 107 508,00 грн.
11. Відповідно до пункту 1.1 Договору № 522 в порядку та на умовах визначених цим договором. первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) від належного первісному кредитору право грошової вимоги за неоплаченим договором боржником, а саме під відступленням права грошової вимоги на отримання всіх грошових коштів, які належать до сплати боржником первісному кредитору, в тому числі борг у розмірі 445 627,78 грн та штрафні санкції, індекс інфляції, річні проценти та інші нарахування відповідно до вимог законодавства.
12. Відступлені права відступаються в повному обсязі та на умовах, що визначені цим договором, та які існують на момент їх відступлення щодо повернення боржником основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачено неоплаченим договором. Після відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору первісний кредитор позбавляється права пред`являти до Боржника претензії та грошові вимоги, які виникли за визначеними цією угодою неоплаченими Договорами, на підставі яких виникла заборгованість (п.1.3)
13. У пункті 2.1. Договору № 522 сторони узгодили, що в момент передачі прав вимоги між первісним кредитором та новим кредитором укладається відповідний Акт приймання-передачі.
14. Первісний кредитор відступає на користь нового кредитора права вимоги по цьому Договору після повного розрахунку по ньому (п.2.2).
15. За змістом пунктів 3.1 -3.3  Договору № 522, ціна договору складає суму коштів в розмірі 445 627,78 грн, які новий кредитор перераховує первісному кредитору в розмірі 100 % в національній валюті в строк до 16.04.2018.
16. У пунктах 4.1- 4.3 зазначено, що відступлені права вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день повного розрахунку новим кредитором перед первісним кредитором.
17. Первісний кредитор на підтвердження дійсності відступлених прав зобов`язується в день повного належного виконання новим кредитором зобов`язань, передати новому кредитору оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують відповідні зобов`язання боржника перед ним. Після відступлення прав вимоги у первісного кредитора не залишається будь-яких матеріальних претензій та вимог до боржника.
18. З урахуванням положень пунктів цього договору (щодо можливого розірвання цього договору та інших, пов`язаних із цим наслідків), з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору відступлених прав та відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимог за неоплаченими договорами, первісний кредитор втрачає право грошової вимоги за неоплаченими договорами, що існували на момент відступлення (передачі) відступлених прав, і відповідно, первісний кредитор не матиме жодних прав вимоги до боржника, в обсязі відступлених прав та відступлених (переданих) прав вимоги.
19. 16.04.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" та ФГ "Віктор" складено та підписано Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якого, грошові зобов`язання ФГ "Віктор", які виникли на підставі Договору № 522, припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог у повному обсязі на суму 445 627,78 грн.
20. ФГ "Віктор" подано до місцевого суду копію договору поставки від 20.03.2018 № УМ54/18Д та Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.04.2018.
21. ФГ "Віктор" не було надано місцевому господарському суду жодних первинних документів, що підтверджують зобов`язання боржника перед                   ФГ "Віктор", не доведено існування боргу, не подано доказів проведення розрахунків та господарських операцій.
Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду
22. Ухвалою Господарського суду м .Києва від 24.03.2021 у справі                              № 910/2010/19 позовну заяву задоволено повністю; визнано недійсним договір від 16.04.2018 № 522 про відступлення права вимоги, укладений між                        ТОВ "Імперія-Агро" та ФГ "Віктор".
23. Суд першої інстанцій дійшов висновку з посиланням на приписи статті 42 КУзПБ про фіктивність оспорюваного правочину, оскільки безоплатне відступлення права вимоги на користь третьої особи порушує інтереси кредиторів.
Короткий зміст судових рішень апеляційної інстанції
24. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2010 викладено мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/2010/19 в редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржувану ухвалу залишено без змін.
25. Апеляційний суд вказав на те, що оскільки провадження у справі про банкрутство ТОВ "Імперія-Агро" було відкрито та оспорюваний правочин від 16.04.2018 вчинено боржником до введення в дію КУзПБ, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для поширення на спірні правовідносини у цій справі положень статті 42 КУзПБ, що не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.
26. Відтак, виходячи із приписів статей 16, 203, 215, 234 ЦК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оспорюваний Договір № 522 був укладений на шкоду кредиторам ТОВ "Імперія-Агро" та спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника (дебіторську заборгованість), адже за Договором № 522 боржник відмовився від власних майнових вимог та не отримав від ФГ "Віктор" (новий кредитор) плату за відступлене право вимоги 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог
27. 09.10.2021 ФГ "Віктор" звернулося безпосередньо до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2021, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу у справі № 910/2010/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
(ФГ "Віктор")
28. ФГ "Віктор" стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, зазначаючи в якості підстави касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, та в контексті цієї підстави посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 щодо ознак фіктивного правочину, предмету доказування та дослідження судами доказів при з`ясуванні питання фіктивності договору, а також у постановах від 05.02.2019 у справі                № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18 та інших щодо дотримання принципу змагальності, розподілу обов`язку доказування між сторонами у справі. 
29. Касант наголошує, зокрема, на наявності доказів реальності господарських операцій між ФГ "Віктор" та ТОВ "Імперія-Агро" та наявності грошових зобов`язань останнього перед ФГ "Віктор" на час укладення Договору № 522 та правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, копії яких додає до касаційної скарги.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
(ТОВ "ЦЛК")
30. Позивач ТОВ "ЦЛК" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, стверджуючи про нерелевантність зазначених касантом правових висновків Верховного Суду, недоведення відповідачем своїх заперечень проти позовних вимог та безпідставність його доводів про необхідність урахування доказів, які ФГ "Віктор" не подало на час розгляду справи судом першої інстанції.
31. Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
32. Предметом судового розгляду у цій справі є заява про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, яка обґрунтована вчиненням боржником, до порушення провадження у справі про його банкрутство, оспорюваного правочину на шкоду кредиторам - з метою ухилення від сплати кредиторської заборгованості у майбутньому.
33. За результатом розгляду заявлених ліквідатором вимог суди попередніх інстанцій дійшли висновку з посиланням, зокрема, на приписи статей 16, 203, 215, 234 ЦК України, статті 20 Закону про банкрутство про вчинення оспорюваного договору на шкоду кредиторам боржника через неотримання ним плати за відступлене право вимоги, тоді як скаржник заперечує цей висновок, посилаючись на неповноту судового розгляду та ненадання судами оцінки обставинам і доказам, що спростовують безоплатне відчуження майна боржником за оспорюваним правочином.
34. Переглядаючи справу у касаційному порядку, Верховний Суд, враховуючи приписи статей 300, 310 ГПК України, зважає на таке.
35. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
36. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
37. Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною яких є боржник, за правилами, визначеним                   ГПК України.
38. Спірним питанням у зазначеній справі, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання договору недійсним. 
39. Позивач правовою підставою заявлених вимог з-поміж іншого визначив приписи статті 42 КУзПБ, проте як правильно вказав апеляційний суд зважаючи на відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Імперія-Агро" до введення в дію КУзПБ підстави для застосування до спірних правовідносин статті 42 КУзПБ відсутні, що не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, відповідно до статті 20 Закону про банкрутство та/або на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду прийняв у справі від 02.06.2021                           № 904/7905/16).
40. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.
41. Суд звертає увагу, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).
42. За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин                    (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).
43. У справі, що переглядається спірний договір про відступлення права вимоги було укладено сторонами 16.04.2018, а провадження у справі № 910/2010/19 про банкрутство ТОВ "Імперія-Агро" відкрито Господарським судом міста Києва ухвалою від 13.03.2019.
44. Отже оспорюваний правочин вчинено боржником протягом одного року, що передував відкриттю провадження у справі про банкрутство у "підозрілий період", тобто у період дії Закону банкрутство від 22.12.2011 № 4212-VI в редакції від 19.01.2013, що діяла до 21.10.2019, умови та підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в якому було врегульовано статтею 20 цього Закону.
45. Порівняно до загальних умов недійсності правочинів у статті 215 ЦК України що стаття 20 Закону про банкрутство розширює підстави для визнання недійсними правочинів боржника та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17).
46. За цільовою спрямованістю норми статті 20 Закону про банкрутство запобігають та/або компенсують наслідки вчинення боржником фраудаторних дій у "підозрілий період".
47. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
48. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
49. За змістом частини першої статті 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
50. Таким чином, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, частиною першою  статті 20 Закону про банкрутство, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми.
51. Судам при розгляді спорів в порядку статті 20 Закону про банкрутство, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17).
52. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
53. Аналіз цих приписів засвідчує, що за позовом про визнання недійсними правочинів (договорів) з відчуження майна боржника з підстав, передбачених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство, обставини, що підтверджують безоплатність такого правочину входять до предмету доказування у справі та підлягають обов`язковому з`ясуванню судом під час вирішення спору.
54. Як вбачається з оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безоплатність оспорюваного договору, укладеного між                        ТОВ "Імперія-Агро" (первісний кредитор) та ФГ "Віктор" (новий кредитор), встановивши, що за його умовами боржник відмовився на користь ФГ "Віктор" від права вимоги до ФГ "Престиж Агролюкс" за договорами поставки від 07.02.2018 № УМ 27/18Є на суму 338 119,78 грн та від 28.03.2018 № УМ 27/18Д на суму 107 508,00 грн, проте не отримав від ФГ "Віктор" (новий кредитор) плату за відступлене право вимоги у розмірі 445 627,78 грн, оскільки розрахунки між сторонами Договору № 522 відбулись шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
55. При цьому суди зауважили, що ФГ "Віктор" не було надано місцевому господарському суду жодних первинних документів, що підтверджують зобов`язання боржника перед ФГ "Віктор", не доведено існування боргу, не подано доказів проведення розрахунків та господарських операцій.
56. Натомість скаржник стверджує про безпідставність висновків про укладення оспорюваного договору на шкоду кредиторам через безоплатне відступлення боржником права вимоги на користь ФГ "Віктор", адже вимоги цього фермерського господарства до боржника на суму 445 627,78 грн підтверджуються копіями договору поставки від 20.03.2018 № УМ54/18Д, специфікацій, видаткових накладних, податкових накладних та податковій декларації з ПДВ ФГ "Віктор".
57. Презумпція дійсності укладених між боржником та ФГ "Віктор" договору поставки від 20.03.2018 № УМ54/18Д та Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.04.2018 на час розгляду справи не з`ясовувалася та не спростована, а реальність заборгованості ТОВ "Імперія-Агро" та ФГ "Віктор" фактично не досліджувалася судами попередніх інстанцій, які дійшли помилкового і невмотивованого висновку про фіктивність оспорюваного договору відступлення права вимоги, який суперечить відповідним висновкам Верховного Суду щодо ознак фіктивного правочину.
58. Колегія суддів касаційної інстанції частково погоджується з такими доводами касанта та зауважує, що в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
59. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
60. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
61. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
62. Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.
63. Проте, апеляційний суд наведеного повною мірою не врахував, дійшовши суперечливих висновків про фіктивність оспорюваного Договіру № 522 відступлення права вимоги та про його спрямування на відчуження належного боржнику права вимоги (дебіторської заборгованості) на користь ФГ "Віктор", за відсутності у оскаржуваній постанові змістовного мотивування таких висновків із наданням оцінки доказам на їх підтвердження.
64. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
65. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
66. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
67. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
68. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
69. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
70. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
71. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
72. З урахуванням наведеного колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх судових інстанцій у цій справі передчасними та зробленими у справі без надання належної оцінки всім її обставинам та доказам, які мають значення для правильного вирішення справи, що не відповідає вимогам всебічності та повноти судового розгляду.
73. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
74. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
75. Більш того, у визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").
76. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").
77. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
78. Однак, оскаржувані судові рішення повною мірою таким вимогам не відповідають, адже ухвалені без чіткої правової кваліфікації спірних правовідносин та визначення предмету доказування, що у даній справі має бути зроблено на підставі з`ясування усіх обставин справи та всебічної оцінки усієї сукупності наявних у справі доказів. 
79. Тому, колегія суддів касаційної інстанції частково погоджується з доводами касаційної скарги про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд через неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо предмету доказування та дослідження доказів при з`ясуванні питання недійсності (фіктивності, фраудаторності) правочину.
Щодо суті касаційної скарги
80. Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанцій дійшов висновку, що касаційну скаргу ФГ "Віктор" належить задовольнити.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
81. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
82. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
83. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
84. Враховуючи те. що процесуальні порушення при вирішенні спору у справі були допущені як місцевим так і апеляційним судом, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
85. Під час нового розгляду справи, суду слід вжити всіх передбачених законом заходів для належного з`ясування обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема надати чітку правову кваліфікацію спірним правовідносинам та мотивовану оцінку доводам сторін з урахуванням наявних у справі доказів, серед іншого задля з`ясування питання оплатності/безоплатності відчуження майна боржника з огляду на предмет оспорюваного договору (борг у розмірі          445 627,78 грн та штрафні санкції, індекс інфляції, річні проценти, та інші нарахування відповідно до вимог законодавства), а також наслідків вчинення боржником протягом "підозрілого періоду" оспорюваного правочину з відчуження активу (дебіторської заборгованості) задля повного задоволення вимог одного із сукупності його кредиторів та із врахуванням впливу наслідків оспорюваного договору на баланс боржника (зміна показників активу/пасиву) в контексті наявності підстав для визнання його недійсним повністю чи в частині.
Щодо судових витрат
86. Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
87. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Висновки щодо застосування норм права
88. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
89. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
90. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Віктор" задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/2010/19 скасувати повністю.
3. Справу № 910/2010/19 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О. О. Банасько
Судді                                                                                          О. В. Васьковський
                                                                                          С. В. Жуков