ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р.                                      Справа №921/574/20(921/783/20)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий-суддя                                                              Желік М.Б. 
судді                                                                                      Плотніцький Б.Д.
                                                                                                  Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2021 (повний текст рішення складено 06.04.2021, суддя Гевко В.Л.)
у справі №921/574/20(921/783/20)
за позовом: Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 
до: Служби автомобільних доріг у Тернопільській області
про: стягнення заборгованості у сумі 230 321 грн 00 коп., з яких 161 088 грн 00 коп. – втрати від інфляції, 69 233 грн 00 коп. – 3% річних 
в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: представник Кавійчик В.П. (в режимі відеоконференції)

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2021 у справі №921/574/20(921/783/20) позов задоволено, стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Тернопільській області на користь Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» – 161 088 грн 00 коп. – втрат від інфляції, 69 233 грн 00 коп. – 3% річних, здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду апеляційної інстанції через Господарський суд Тернопільської області зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2021 у справі №921/574/20(921/783/20) і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області про стягнення заборгованості в сумі 230  321,00 грн., з яких 161  088,00 грн. – втрати від інфляції, 69  233,00 грн. – 3% річних в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Згідно із супровідним листом Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 матеріали справи надійшли на адресу Західного апеляційного господарського суду 17.05.2021.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 справу № 921/574/20(921/783/20) передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Мирутенко О.Л. - головуючий суддя, члени колегії Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.05.2021 апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2021 у справі №921/574/20(921/783/20), відкрито апеляційне провадження.
07.06.2021 на адресу суду надійшов відзив Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін, у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити повністю.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 призначено розгляд справи на 12.07.2021. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Скрипчук О.С. розгляд справи 12.07.2021 не відбувся.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 розгляд справи призначено на 16.08.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 розгляд справи відкладено на 27.09.2021.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 14.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючого судді) Мирутенка О.Л., справу передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14.09.2021 справу №921/574/20 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С.
В судовому засіданні 27.09.2021 суд оголосив склад колегії суддів, визначений відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14.09.2021, та ухвалив прийняти справу до розгляду.
Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був повідомлений про дату та час судового засідання.
Враховуючи те, що в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 явку повноважених представників було визначено на розсуд сторін, позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, клопотань про відкладення розгляду справи до початку судового засіданння на адресу суду не надходило, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.
Представник апелянта в судовому засіданні надав суду пояснення щодо фактичних обставин спору та доводів апеляційної скарги, просив оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області про стягнення заборгованості у сумі 1 046 234 грн. 66 коп., з яких 161 088 грн 00 коп. – втрати від інфляції за період 22 червня 2018 року по 21 листопада 2018 року, 69 233 грн 00 коп. – 3% річних, 815 913 грн 66 коп. – пеня.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
Протокольною ухвалою в судовому засіданні 21.01.2021 Господарський суд Тернопільської області прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог та постановив розглядати спір із позовними вимогами про стягнення заборгованості у сумі 230 321 грн 00 коп., з яких: 161 088 грн 00 коп. – втрати від інфляції, 69 233 грн 00 коп. – 3% річних. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору №2Е/17-18 від 01.12.2017 надання послуги ДК 021:2015:45230000 - 8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області), укладеного між Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, як замовником, та Дочірнім підприємством «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як виконавцем (в частині оплати виконаних робіт), позивач звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права на вільне володіння та розпоряджання майном – грошовими коштами в сумі 5 541 654,00 грн. 
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 08.10.2018 у справі №921/235/18 позов задоволено та стягнуто з Служби автомобільних доріг у Тернопільській області на користь ДП «Тернопільський облавтодор» 5 541 654,00 грн основного боргу та 83 124,81 грн сплаченого судового збору. На примусове виконання даного судового рішення видано наказ. 21 листопада 2018 року Службою автомобільних доріг у Тернопільській області в рахунок погашення заборгованості за наказом Господарського суду Тернопільської області №921/235/18 від 13.11.2018 ДП «Тернопільський облавтодор» було перераховано 5 624 778,81грн.
На підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та пункту 11.1. договору позивач нарахував відповідачу за період з дня звернення з позовом до суду до моменту повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а саме з 25.06.2018 по 21.11 2018, три відсотки річних від простроченої суми, які становлять 69 233,00 грн та інфляційні втрати, які становлять 161 088,89 грн, за прострочення оплати вартості виконаних робіт.
Відповідач заперечував позовні вимоги з огляду на умови договору, якими визначено, що  послуги надаються підрядником згідно з щомісячними планами-завданнями та актами дефектів, кошторисної документації затверджених замовником, а також погоджено, що замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та, витрат, підписаних уповноваженими представниками сторін. Крім того, за підсумками роботи за місяць підрядник визначає обсяги та вартість наданих послуг, що підлягають оплаті, готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику. Замовник за участю представника підрядника перевіряє виконання послуг згідно представленого акта  і підписує його в частині фактично виконаних послуг в межах виділених бюджетних асигнувань. Фінансові зобов`язання за договором виникають при наявності та у межах бюджетних асигнувань, установлених планами використання бюджетних коштів. Оплата послуг проводиться у межах одержаних асигнувань на казначейський рахунок замовника за фактично виконані обсяги робіт згідно ф.№КБ-2в та ф.№КБ-3. Отже, відповідно порядок і підстави оплати за договором повинні відповідати вказаним пунктам договору.
При цьому відповідач звернув увагу суду на те, що зміни в п.п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5., 4.6 договору сторонами не вносились, однак копія договору, додана позивачем до позову в якості доказу не містить пунктів 4.2. - 4.5. договору.
Пунктами 4.1., 4.3., 4.4. визначено, що за підсумками роботи за місяць підрядник визначає обсяги та вартість наданих послуг, що підлягають оплаті, готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику не пізніше, як за 5 днів до кінця звітного місяця. Замовник за участю представника підрядника перевіряє виконання послуг згідно представленого акта (форма №КБ-2в) і підписує його в частині фактично виконаних послуг в межах виділених бюджетних асигнувань.
Як випливає з позову та рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2018 у справі №921/235/18, позивачем не надано доказів того, що акти форми КБ-2в, надані до позову, за квітень та травень 2018 року були подані в Службу для прийняття за 5 робочих днів до кінця квітня та травня відповідно і вони були прийняті замовником. При цьому рішення суду та даний позов мотивуються вимогою позивача про оплату від 18 червня 2018 року.
Пунктом 5.1 договору визначено, що термін надання послуг - з моменту підписання до 31 грудня 2018 року. Строк виконання зобов`язань може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. В такому випадку розрахунки за надані послуги проводяться не пізніше 31.12.2018 року при умові наявності підписаних сторонами актів ф. №КБ-2в і довідок про вартість виконаних робіт ф. №КБ-3, тобто не пізніше закінчення терміну надання послуг.
До такого ж висновку прийшов суд касаційної інстанції в Постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №909/574/18.
В цьому ж випадку кошти в сумі 5 541 654,00 грн. були оплачені позивачу 21.11. 2018, тобто, в період виконання договору про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області №2Е/17-18 від 01.12.2017. 
Окрім того, підстави для стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних відсутні у випадку, коли прострочення виконання грошового зобов`язання сталося не з вини боржника. Згідно зі ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Тому, з урахуванням умов договору про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області, положень ст. 614 ЦК України, відповідач вважає позовні вимоги позивача до Служби в частині інфляційних втрат та 3% річних такими, що не підлягають до задоволення.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення зі Служби автомобільних доріг у Тернопільській області на користь Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» – 161 088 грн 00 коп. – втрат від інфляції, 69 233 грн 00 коп. – 3% річних.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та умов договору.
Так, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував статтю 530 Цивільного кодексу України та пункту 4.3. договору №2Е/17-18 від 01.12.2017 на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг у Тернопільській області, в якому чітко встановлено момент настання строку зобов`язання, а саме строком виконання зобов`язання за договором є факт надходження грошових коштів на рахунок замовника. Також суд не врахував той факт, що сторони, укладаючи договір, передбачили строк (термін) виконання боржником зобов`язання посилаючись саме на настання події (п.4.3. договору), а не момент пред`явлення вимоги, який застосовується у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений момент пред`явлення вимоги.
Позивач, підписуючи договір та додатки до договору був обізнаний про те, що у п.4.3. договору встановлений строк виконання зобов`язання (настання події, а саме надходження передбачених за ці послуги коштів на рахунок позивача). Однак, не зважаючи на це, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів до настання строку виконання зобов`язання в судовому порядку, а тепер ще й з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовуючи їх не виконанням зобов`язання, строк настання якого собі встановив самостійно, направивши претензію та нехтуючи положеннями законодавства та умовами договору.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, яка визначає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за договором та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, адже відповідач у цій справі не порушив строку зобов`язання через відсутність бюджетних коштів, а цей строк в розумінні ст.530 ЦК України та п.4.3 договору у період нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних з 22.06.2018 по 21.11.2018 взагалі не наступив.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що доводи, наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що  за змістом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором чи наявність відповідного виконавчого документу, не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Норма статті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Як вбачається із матеріалів справи, 01 грудня 2017 року між Дочірнім підприємством «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як виконавцем, та Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, як замовником, було укладено договір №2Е/17-18 від 01.12.2017, згідно з п.1.1 якого виконавець зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених цим договором, своїми силами і засобами на власний ризик та/або з залученням субпідрядних організацій надати послуги: ДК 021:2015: 45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області), за рахунок коштів державного бюджету (інших бюджетів) та в обумовлений термін. Замовник, у свою чергу, зобов`язався прийняти надані послуги після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їхню вартість по мірі надходження коштів на його рахунок. 
Виконавець приймає по акту від замовника мережу автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області, дорожні споруди на них для надання послуг з експлуатаційного утримання (п.1.2. договору).
Згідно з п. 4.1 договору розрахунки проводяться замовником виконавцю після підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних ДСТУ та СОУ, які складаються виконавцем і подаються для підписання замовнику не пізніше за 5 робочих днів до кінця звітного місяця, або поетапної оплати замовником наданих послуг. Замовник може здійснювати подекадно проміжні платежі за надані послуги. Представник замовника на протязі 5 робочих днів, відповідно до погодженого сторонами графіку здачі наданих обсягів послуг, перевіряє надані послуги згідно представленого акту і підписує його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4.2. договору фінансові зобов`язання за договором виникають при наявності та у межах бюджетних асигнувань, встановлених планами використання бюджетних коштів. Оплата послуг проводиться у межах одержаних асигнувань на казначейський рахунок замовника за фактично надані обсяги послуг згідно форм №КБ-2в та №КБ-3. 
Відповідно до пункту 4.3. договору бюджетні зобов`язання за договором виникають у разі наявності та в межах бюджетних асигнувань, передбачених планом використання бюджетних коштів, оплата здійснюється в межах фактичного надходження бюджетних коштів. У разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за надані послуги здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а вразі зміни бюджетного фінансування, замовник письмово повідомляє про це виконавця. Факт надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника є моментом настання строку виконання зобов`язання за даним договором в розумінні п.2 ч.1 си.530 ЦК України, при умові наявності підписаних сторонами ф.КБ-2в і ф.КБ-3.
Відповідно до п.4.4. договору ненадходження коштів з державного та місцевого бюджету на реєстраційний рахунок замовника для оплати послуг за цим договором, а також несвоєчасне їх перерахування органами державного казначейства сторони не визнають обставиною, що має місце з вини замовника.
Відповідно до п.5.1 та п.5.2 договору термін надання послуг - з моменту підписання до 31 грудня 2018 року. Місце надання послуг - автомобільні дороги державного значення у Тернопільській області.
Згідно із п.10.1 Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Строк дії договору може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.
Колегія суддів зауважує, що необґрунтованим є аргумент відповідача, викладений у відзиві на позовну заяву, про те, що зміни в п.п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5., 4.6 договору сторонами не вносились, однак копія договору, додана позивачем до позову в якості доказу не містить пунктів 4.2. - 4.5. договору, та зазначає, що копію договору надано позивачем разом з позовною заявою, пункти 4.2.-4.5. договору розміщені на аркушах справи 18-19 у томі 1.
Між сторонами також було укладено Додаток №1 і Додаток №2 до договору №2Е/17-18, а саме акт передачі автомобільних доріг та План фінансування послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області. 
Так, відповідно до акту виконавець прийняв від замовника мережу автомобільних доріг державного значення у Тернопільській області, дорожні споруди на них для надання послуг з експлуатаційного утримання, загальною протяжністю - 964,572 км.  
На виконання умов договору №2Е/17-18 позивачем надано послуги на загальну суму 6 511 199 грн, про що складено акти приймання виконаних будівельних робіт за квітень, травень 2018 року і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за цей же період.
18 червня 2018 року на адресу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області було надіслано вимогу №06-3/795 від 18.06.2018, у якій було зобов`язано в трьохденний строк з моменту отримання цієї вимоги підписати акти приймання виконаних робіт за квітень, травень 2018 року та сплатити на користь Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованість у загальному розмірі 6 511 199, 00 грн за виконані на підставі Договору №2Е/17-18 від 01.12.2017 роботи і надані послуги. Вимогу було отримано цього ж дня відповідачем, проте, залишено без відповіді і задоволення.
Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, за своєю правовою природою такий є договором підряду.
За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Відповідно до п.11.1 договору у випадках, не передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, ДП «Тернопільський облавтодор» 25 червня 2018 звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області про стягнення заборгованості в сумі 6 511 199,00 грн. Заявою про зменшення позовних вимог №06-2/985 від 01.08.2018, заявлену до стягнення заборгованість відповідача за виконанні роботи зменшено до 5 541 654,00 грн.
08.10.2018 рішенням Господарського суду Тернопільської області від у справі №921/235/18 позов задоволено та стягнуто з Служби автомобільних доріг у Тернопільській області  на користь ДП «Тернопільський облавтодор» 5 541 654,00 грн основного боргу. 
13.11.2018 на примусове виконання даного судового рішення видано наказ по справі № 921/235/18.
17.11.2018 позивач звернувся в головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області із заявою про виконання рішення суду.
21.11.2018 Службою автомобільних доріг у Тернопільській області в рахунок погашення заборгованості згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/235/18 від 13.11.2018 ДП «Тернопільський облавтодор» було перераховано 5 624 778,81 гривень.
Таким чином, 21.11.2018 відповідачем повністю погашено заборгованість на загальну суму 5 624 778, 81 грн. Служби автомобільних доріг у Тернопільській області перед ДП «Тернопільський облавтодор» згідно з рішенням Господарського суду Тернопільської області № 921/235/18 від 08 жовтня 2018 року.
У відповідності до п.7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. 
Із змісту статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблено правовий висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. З цим висновком погодилась також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.
Отже, за змістом норми статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. 
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що в розумінні умов договору щодо підстав та порядку розрахунків строк виконання зобов`язання замовника з оплати  виконаних робіт не настав, адже факт належного виконання замовлених відповідачем послуг було встановлено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2018, зокрема, було встановлено, те що сторонами було підписано акти за квітень, травень 2081 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, відбулось фактичне прийняття виконаних робіт замовником. 
Відповідно до абзацу 1 пункту 4.2. договору фінансові зобов`язання за договором виникають при наявності та у межах бюджетних асигнувань, встановлених планами використання бюджетних коштів. Оплата послуг проводиться у межах одержаних асигнувань на казначейський рахунок замовника за фактично надані обсяги послуг згідно форм №КБ-2в та №КБ-3. 
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Скаржник стверджує, що у відповідності до абз. 2 ч.1 ст.530 ЦК України та п.4.3. договору, яким передбачено, що факт надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника є моментом настання строку виконання зобов`язання, строк виконання зобов`язання з оплати послуг не настав. 
Водночас  скаржник посилається на пункт 5.1. договору, відповідно до якого термін надання послуг за договором – з моменту підписання до 31 грудня 2018 року, та вказує, що строк виконання зобов`язання настає за умови наявності коштів на розрахункових рахунках не пізніше 31.12.2018. 
При цьому відповідач вказує, що до такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.12.2019 у справі №909/574/18.
У постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №909/574/18 за позовом Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області та Департаменту будівництва житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості за договором підряду (надання послуг з експлуатації та утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Івано-Франківської області №12 від 24.03.2017, фактичні обставини у якій є подібними до даного спору, суд касаційної інстанції зазначив наступне:
«Крім того, п.п. 4.1., 4.3., 4.4. договору сторони погодили порядок проведення розрахунків та визначили підстави проведення розрахунків. Так, цими пунктами договорів визначено, що замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.    Крім того, за підсумками роботи за місяць підрядник визначає обсяги та вартість наданих послуг, що підлягають оплаті, готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику. Замовник за участю представника підрядника перевіряє виконання послуг згідно представленого акта (форма №КБ-2в) і підписує його в частині фактично виконаних послуг в межах виділених бюджетних асигнувань, або обґрунтовує причини відмови від його підписання протягом 10 днів з дня одержання. Фінансові зобов`язання за договором виникають при наявності та у межах бюджетних асигнувань, установлених планами використання бюджетних коштів. Оплата послуг проводиться у межах одержаних асигнувань на казначейський рахунок замовника за фактично виконані обсяги робіт згідно ф.№КБ-2в та ф.№КБ-3.
Водночас, апеляційним судом встановлено, що пункт 4.6. договору, зокрема, містить такі умови, що у будь - якому випадку розрахунки за надані послуги проводяться не пізніше 31.12.2017 при умові наявності підписаних сторонами    ф. №КБ-2в і    ф. №КБ-3. Послуги, надані після 31.12.2017, а також ф. №КБ-2в і    ф. №КБ-3, надані замовнику після 31.12.2017, прийняттю та оплаті не підлягають.
Аналізуючи зазначені погоджені сторонами умови договору, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що необхідною умовою розрахунку замовника з підрядником є наявність, підписаних уповноваженими представниками сторін,    актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3)».
Таким чином, зацитовані правові висновки викладені відповідачем у довільному тлумаченні, що не відповідає п.п.43-45 постанови Верховного Суду.
У справі №909/574/18 судами було встановлено факт не підписання актів виконаних робіт та довідок про вартість робіт, натомість, у цьому спорі обставини підписання актів виконаних робіт та довідок про вартість робіт і прийняття робіт було встановлено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2018 у справі №921/235/18.
По суті, аргументи апелянта щодо строку настання обов`язку оплати виконаних та прийнятих замовником робіт зводяться до незгоди з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2018 у справі №921/235/18, яке набрало законної сили.
Також не вірним є доводи скаржника про відсутність підстав для стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних у випадку, коли прострочення виконання грошового зобов`язання сталося не з вини боржника, адже   наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. 
За змістом статей 598, 599 ЦК зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором чи наявність відповідного виконавчого документу, не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Норма статті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/11249/17).
Згідно зі ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відносини, які виникли між сторонами, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників і регулюються актами цивільного законодавства України. Відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов`язку виконати свідомо взяте ним зобов`язання за договором (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №915/13/17).
Щодо доводів апелянта про безпідставність посилання суду в оскарженому рішенні на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за договором та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов`язання, колегія суддів зазначає, що у відзиві на позов відповідач вказував про те, що Служба автомобільних доріг у Тернопільській області є державною неприбутковою організацією та одержувачем бюджетних коштів, відтак оцінка судом вказаного аргументу є доречною. 
Враховуючи існування прострочення грошового зобов`язання зі сторони відповідача, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України, а також позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, перевіривши правильність наведених позивачем розрахунків, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 69233,00 грн 3% річних та 161 088,00 грн втрат від інфляції за період з 22.06.2018 до 21.11.2018 є обґрунтованими  та такими, що підлягають до задоволення.
Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
        Відповідно до частин 1, 2, 4, 5  статті 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають  задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст.129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

            1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Тернопільській області - відмовити.
           2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2021 у справі №921/574/20(921/783/20) – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 07.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                                        суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

                               суддя                                                    Скрипчук О.С.