ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 р. 	Справа № 440/2610/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2021, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 28.05.21  по справі № 440/2610/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Міністерства внутрішніх справ України                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі за текстом також – відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни № 1/XІІ/ХVІІ/1 у від 19.01.2021, яким було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ним виконані всі умови, що визначені Порядком № 413, необхідні для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Стверджує про застосування відповідачем Порядку № 413 в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, а не в редакції від 20 серпня 2014 року, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання статусу учасника бойових дій (12.09.2016), як того вимагає стаття 58 Конституції України, що є підставою для повного скасування оскаржуваного рішення. Зазначає про неврахування судом першої інстанції висновків Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 440/2154/20.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Просить врахувати, що відповідно до Наказу АТЦ при СБУ від 07.10.2014 за № 33/6/а Харківська область була районом проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року, тобто на час відрядження позивача Харківська область не була районом проведення антитерористичної операції.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 440/2154/20 встановлено, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ України майора міліції ОСОБА_1 , начальника СБЗПТЛ Полтавського МУ, Наказом МВС України від 02.09.2014 за № 1751 о/с дск з 03.07.2015 строком на 30 діб відряджено до ГУМВС України у Луганській області та зони проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях. 
На підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 07.10.2014 за № 481 о/с дск майора міліції ОСОБА_1 , начальника сектору БЗПТЛ Полтавського МУ, з 09.10.2014 строком на тридцять діб відряджено до ГУ МВС України в Харківській області та зони проведення антитерористичної операції з метою належного виконання завдань, визначених Законом України “Про боротьбу з тероризмом” та організації заходів щодо встановлення осіб, причетних до вчинення тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, у т.ч. проти державності, а також забезпечення діяльності фільтраційних пунктів і блокпостів на території Харківської області. 
На виконання вказаного наказу позивачу видано посвідчення про відрядження від 07.10.2014 за № 361, згідно з яким ОСОБА_1 відряджено до Харківської області та зони АТО, термін відрядження становив 30 днів  - з 09.10.2014 до 07.11.2014.
07.11.2014 Ізюмським міськвідділом ГУМВС України в Харківській області видано ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
14.04.2017 ГУ НП в Полтавській області видано ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
В подальшому, подані ОСОБА_1 документи, необхідні для надання статусу учасника бойових дій (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413), були опрацьовані в управлінні кадрового забезпечення та надіслані на розгляд уповноваженої Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни. 
Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянуто матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та 10 липня 2017 року прийнято рішення № 2/V/XVІІ/3 від 10 липня 2017 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.
У вказаному рішенні  зазначено наступні підстави для його прийняття:
1. Абзац 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413.
2. Пункти 2, 4 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 за № 868, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.09.2016 за № 1271/29401.
Не погоджуюсь із такою відмовою та вважаючи своє право на отримання статусу учасника бойових дій порушеним, позивач звернувся до суду із позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 440/2154/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 10 липня 2017 року № 2/V/XVII/3 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 12-19/.
На виконання такого рішення суду Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянуто матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та 19 січня 2021 року прийнято рішення № 1/ХІІ/VІІ/1 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій /а.с. 20/.
У вказаному рішенні зазначено такі підстави для його прийняття:
1. Пункт 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.
2. Пункт 2 Розділу II Положення про комісію МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2019 року № 395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 червня 2019 року за № 588/33559.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в межах розгляду справи не встановлено обставин, які підтверджують перебування позивача у підпорядкуванні керівництва штабу АТО у спірний у цій справі період часу та свідчать про безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, та врахував, що позивачем у ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про протиправність рішення відповідача, а відтак оскаржуване рішення є законним та таким, що у повній мірі відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, та підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Закон № 3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно зі ст. 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пунктом 19 ч. 1 ст. 6 Закону N 3551-XII визначено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок № 413), який визначає процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб (п. 1 Порядку № 413).
Положеннями п. 2 Порядку № 413 передбачено, що статус учасника бойових дій надається:
військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції;
працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
Згідно з п. 4 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент перебування позивача в зоні АТО) підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:
для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення);
для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Положення про Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 26.08.2016 за № 868 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2016 за № 1271/29401 (далі також - Порядок № 868, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право, зокрема, вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни.
Згідно з приписами пункту 4 розділу ІІ Порядку № 868 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.
Пунктом 1 розділу III Порядку № 868 встановлено, що Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
За приписами пункту 2 розділі III Порядку № 868 підтвердними документами для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.
Системний аналіз зазначених норм права дає підстави стверджувати про те, що статус учасника бойових дій надається особі, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що має підтверджуватися не тільки відповідними наказами про залучення її до проведення антитерористичної операції, але й про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції, жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, як того вимагає пункт 4 Порядку № 413 та пункт 2 розділу ІІІ "Особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції" Положення № 868, позивачем не надано.
Так, зарахування позивача до складу осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей.
Витягом з Наказу Першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 14.11.2014 за № 69 підтверджено лише, що позивач перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань /а.с. 21/.
Натомість доказів про залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення позивачем не надано.
Також, посилання позивача на витяг з Наказу Управління Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області від 07.10.2014 за № 481 о/с дск  "Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області для участі в проведенні антитерористичної операції", довідку Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 14.04.2017 за № 1533/115/01/12-2017; посвідчення про відрядження № 361, видане ОСОБА_1 , не свідчать про те, що він у період часу з 09.10.2014 по 07.11.2014 брав безпосередню участь в АТО, оскільки такий період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.
Натомість, однією з обов`язкових умов для визнання особи такою, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена відповідними наказами командира штабу АТО.
Правова позиція щодо необхідності надання наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про персональне залучення до проведення антитерористичної операції як належний та достатній доказ, що підтверджує безпосередню участь в антитерористичній операції з метою надання статусу учасника бойових дій, висловлена Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 360/2336/19.
Разом з тим, відповідно до Наказу АТЦ при СБУ від 07.10.2014 за № 33/6/а Харківська область була районом проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року, тобто на час відрядження позивача з 09.10.2014 по 07.11.2014 Харківська область не була районом проведення антитерористичної операції.
В поєднанні з відсутністю наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про персональне залучення до проведення антитерористичної операції та безпосередню участь в ній вказане вище є підставою для висновку про правомірність оскаржуваного рішення Комісії про відмову в наданні статусу учасника бойових дій.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є обґрунтованим та прийняте у порядку, у спосіб та відповідно до вимог закону, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів про залучення позивача до проведення антитерористичної операції в районах її проведення чи безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на час виникнення у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій та на час звернення позивача із заявою про надання йому вказаного статусу (12.09.2016), законодавство України не містило будь-яких обмежень щодо тривалості строку перебування безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, осіб, які брали безпосередню участь в забезпеченні проведення антитерористичної операції, колегія суддів ураховує та зазначає таке.
У пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 за №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Колегія суддів звертає увагу, що на момент розгляду Комісією питання про встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, законодавство, що регулює спірні правовідносини зазнало змін, в тому числі зазнало змін і Положення № 413.
Зокрема, внаслідок законодавчих змін змінився обсяг документів, які мають бути надані на підтвердження наявності підстав для встановлення особі статусу учасника бойових дій, з метою уникнення безпідставного встановлення такого статусу, зокрема для осіб, які перебували в зоні АТО менше 30 календарних днів необхідно подати документи, що підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів. Втім, на позивача не розповсюджується вимога щодо 30 денного перебування в зоні АТО та до спірних правовідносин має застосуватися норми Положення в редакції від 28.08.2014, оскільки останній проходив службу до внесення змін до Положення № 413.
В той же час вимога про необхідність надання доказів про персональне залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення залишилася незмінною як під час попередньої дії редакції Положення № 413, так і на час прийняття оскаржуваного рішення Комісії, та саме ненадання позивачем таких доказів слугувало підставою для висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимог позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 по справі № 440/2610/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк