СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року                                м. Харків                        Справа № 905/1732/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Терещенко О.І.
за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.
та представників сторін:
позивача – Савченко Н.М. (самопредставництво, витяг з ЄДР);
відповідача – Терещенко О.М. (довіреність б/н від 06.10.2020, свідоцтво серія КС№9035/10 від 29.05.2020) – в режимі відеоконференції;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” (вх.№2796Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 11.08.2021 (суддя Г.В.Левшина, повний текст рішення складено 12.08.2021) у справі №905/1732/20
за позовом Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод”, м.Краматорськ;
до Публічного акціонерного товариства “Ашинский металлургический завод”, м.Аша, Російська Федерація;
про зобов`язання прийняти обладнання, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство “Новокраматорський машинобудівний завод” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства “Ашинский металлургический завод” про зобов`язання прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013р., порушенням прав позивача внаслідок наявності у останнього зобов`язання зберігати спірне обладнання. 
Рішенням господарського суду Донецької області від 11.08.2021 у справі №905/1732/20 (суддя Г.В.Левшина) в позові відмовлено повністю.
Приватне акціонерне товариство “Новокраматорський машинобудівний завод” з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 11.08.2021 у справі №905/1732/20 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача відсутній обов`язок виконати  свої зобов`язання за контрактом з прийняття виготовленого обладнання.
Зазначає, що в силу положень законодавства позивач має право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене в Додатку №15 до контракту від 15.03.2013р., оскільки в даному випадку присудження до виконання обов`язку в натурі є ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 для розгляду справи №905/1732/20 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 у справі №905/1732/20 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” на рішення господарського суду Донецької області від 11.08.2021 у справі №905/1732/20 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №905/1732/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Новокраматорський машинобудівний завод” та призначено справу до розгляду на 08.11.2021 на 12 год. 30 хв. 
02.11.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№12640) посилаючись встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та те, що з 18.10.2021 Донецька область перейшла до “червоної” зони епідеміологічної небезпеки.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 у справі №905/1732/20 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 29.11.2021 о 12:00 год. 
Від представника ПАТ “Ашинский металлургический завод” Терещенко О.М. (вх.№13440 від 19.11.2021) надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №905/1732/20 задоволено клопотання представника ПАТ “Ашинский металлургический завод” Терещенко О.М. (вх.№13440 від 19.11.2021) про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/1732/20, яке відбудеться "29" листопада 2021 р. об 12:00 год.
29.11.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вх.№13774), зокрема листування між сторонами: лист ПрАТ “НКМЗ” від 23.10.2021 №009/юр; лист ПАТ “Ашинский металлургический завод” від 17.11.2021 №1-454/гд з додатками направлення.
У колегія суддів відсутні підстави приймати до уваги вказані листи, оскільки ці докази не існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Від ПрАТ “НКМЗ” надійшли пояснення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№13776).
В судовому засіданні 29.11.2021 представник позивача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник відповідача заперечує про задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просить залишити його в силі.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що відповідно до п.1 додаткової угоди від 15.03.2013р. до контракту №22/40-12 від 04.05.2012р. та №12/43/002 від 04.05.2012р., укладеної між позивачем (постачальник), відповідачем та АТ ALTA a.s. (покупець), права та обов`язки покупця з купівлі обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800 перейшли від АТ ALTA a.s. до відповідача.
Так, згідно п.1 додаткової угоди АТ ALTA a.s., яке виступало у контракті №22/40-12 від 04.05.2012р. покупцем, передає, а відповідач приймає права та обов`язки з купівлі обладнання 2 етапу, які виникають на підставі контракту, у тому числі, що виникли на дату підписання додаткової угоди, а також ті, що виникнуть в майбутньому з покупки обладнання, внаслідок чого здійснюється повна заміна особи у правовідносинах з постачання обладнання другого етапу, а позивач та відповідач підписують новий контракт №22/14-13-694/2013 на поставку обладнання 2 етапу та надання послуг за цінами, які підлягають узгодженню сторонами.
15.03.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Новокраматорський машинобудівний завод" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Ашинський металургійний завод" (далі – покупець) укладено контракт (далі – контракт) №22/14-13-694/2013, відповідно до п.2.1 якого продавець зобов`язався виготовити та поставити, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити: 
- обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 відповідно до додатку №1 (специфікації №1 та №2) додатками №2 і №3. Обладнання повинно бути новим та відповідати останнім досягненням науково-технічного прогресу. Додаток №3 та №4 будуть оформлені сторонами в порядку та строки, визначеними додатковою угодою до контракту, яка повинна бути погоджена сторонами не пізніше 30.05.2013р.; 
- технічну документацію відповідно до додатку №5.
За змістом розділу 1 контракту обладнання означає перелік обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800, вказаного згідно специфікацій до контракту; обладнання, яке знаходиться на зберіганні – перелік виготовленого обладнання 2 етапу, що знаходиться на зберіганні у продавця і вказаного згідно з додатком №15.
Постачання обладнання здійснюється на умовах DAP: Челябінська область, м.Аша, вул.Миру, 9, склад покупця – для постачання автотранспортом; ст.Аша Куйбишевської залізниці, код 655901, код підприємства 3437 – для постачання залізничним транспортом згідно Інкотермс 2010.
Згідно п.2.3 контракту продавець зобов`язується надати покупцю послугу з шеф-монтажу, шеф-наладки та навчання персоналу покупця з використання обладнання відповідно до ст.13 даного контракту та додатками №7 та №8, (далі-послуги). Покупець зобов`язується прийняти послуги, надані продавцем відповідно до цього контракту, а також оплатити їх в порядку та на умовах, передбачених цим контрактом.
Відповідно до п.3.1 контракту строки виконання контракту з розбивкою на місяці визначаються згідно з графіком виконання контракту (додаток №12) (далі – графік). Виконання продавцем строків, зазначених у графіку, починається з дати підписання додаткової угоди відповідно до п.20.5 контракту.
Цей контракт набуває чинності з дати підписання контракту сторонами. Виконання зобов`язань продавцем з виготовлення та поставки обладнання шеф-монтажу, шеф-наладки та надання послуг з навчання персоналу починає здійснюватись протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 та підписання двохсторонньої додаткової угоди до цього контракту відповідно до п.8.4. Обладнання, витрати, роботи, наведені в додатку №15 здійснені до підписання цього контракту, вважаються виконаними в межах цього контракту, та подальше поновлення робіт здійснюється в порядку, передбаченими цим пунктом. Строк дії цього контракту спливає після виконання сторонами взятих на себе зобов`язань з врегулювання розрахунків (п.20.5 контракту).
За змістом додаткової угоди №1 до контракту останнім вводяться додатки №2 Основні положення для проектування стану 2800; №3 Технічний опис обладнання; №4 Електрообладнання, електроприлади; №5 Технічна документація; №6 Відомість розподілу поставок та послуг; №7 Шеф-монтаж та шеф-налагоджування; №8 Навчання; №9 Холодні та гарячі випробування; №11 Вимоги безпеки, охорони праці та охорони навколишнього середовища; №12 Графік виконання контракту; №15 Перелік обладнання, що виготовлене та знаходиться на зберіганні.
Відповідно до додатку №15 до контракту від 15.03.2013р., сторонами був погоджений перелік виготовленого обладнання, яке знаходиться на зберіганні у позивача. 
За змістом п.16.1 контракту, продавець зберігає обладнання, зазначене в додатку №15, до дати підписання додаткової угоди згідно п.20.5 контракту або до дати повідомлення про відмову від зберігання. Термін "зберігання", який використовується в цьому контракті, не означає "зберігання" в розумінні ст.886 ЦК РФ. У випадку отримання продавцем повідомлення покупця про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15, продавець використовує вищевказане обладнання в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
В позовній заяві ПрАТ “НКМЗ” вказує, що відповідач до теперішнього часу не надав позивачу письмового повідомлення про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800, внаслідок чого у позивача як продавця не виникли зобов`язання щодо виготовлення і поставки обладнання, шеф-монтажу, шеф-наладки і надання послуг з навчання персоналу покупця.
Обладнання, зазначене у додатку №15, складається з двох переліків, у першому зазначене обладнання власного виробництва позивача, а у другому – комплектуючі вироби, замовлені у субпостачальників.
Дане обладнання згідно позову є частиною обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800 і на дату укладання контракту було виготовлене позивачем та закуплено на виконання контракту №22/40-12 від 04.05.2012р.
22.11.2019р. відповідачем згідно п.16.1 контракту надіслано позивачу повідомлення про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15 до контракту від 15.03.2013р. (отримано позивачем 29.11.2019р.).
Рішенням господарського суду Донецької області від 09.12.2020р. у справі №905/2431/19 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Ашинський металургійний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод" заборгованість з відшкодування витрат зберігання обладнання у розмірі 720000 євро, 72000 євро пені та судовий збір у розмірі 309972,55 грн.
За твердженням позивача, від дня укладання контракту і до теперішнього часу з боку відповідача не були вчинені жодні дії, які б свідчили про його намір поновити 2 етап реконструкції товстолистового стану 2800 та прийняти вже виготовлене обладнання. Така недобросовісна поведінка відповідача призводить до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема, на отримання того, на що позивач розраховував при укладанні контракту. Одночасно, як вказує позивач, у зв`язку із знаходженням обладнання в нього на зберіганні, він є зобов`язаною стороною по відношенню до відповідача із зобов`язань зберігання.
За таких обставин, за думкою позивача, згідно норм ст.ст.1, 7, 309, 310, 314, 406, 484 Цивільного кодексу Російської Федерації, положень Віденської конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу від 11.04.1980р., в нього наявне право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача відсутній обов`язок виконати свої зобов`язання за контрактом з прийняття виготовленого обладнання.
Місцевий суд зазначив, що зі змісту заявлених позовних вимог взагалі відсутні відомості щодо права позивача, яке підлягає захисту таким чином. Так, як встановлено судом, вартість спірного обладнання, за поясненнями сторін, була майже сплачена відповідачем. Зокрема, за змістом наявного у матеріалах справи листа від 19.08.2014р. №256/722 позивач повідомляє відповідача про ті обставини, що сума авансу, зарахованого за контрактом №22/14-13 – 694/2013р. від 15.03.2013р., склала 11496563,9 євро, з яких 9435783,9 євро витрачені на виготовлення деталей та заготовок обладнання стану 2800, які відносяться до 2 етапу реконструкції та зберігаються у позивача. Витрати позивача згідно листа на виготовлення обладнання 2 етапу реконструкції перевищили аванс на 1861092 євро і ця сума в якості компенсації включена до 1 етапу. Вимог щодо стягнення грошових коштів з відповідача позивачем не заявлено.
За висновками суду першої інстанції, у позивача існують інші права, які можуть бути захищені іншими способами. 
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013р. не підлягають задоволенню.
Проте, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.366 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
За змістом п.19.2 контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013р., сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього контракту або в зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в господарському (арбітражному) суді за місцем знаходження позивача. Мова розгляду угоди - російська. До даного контракту застосовується матеріальне право Російської Федерації.
Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч.5 ст.11 ГПК України).
Згідно ч.ч.1,2 ст.5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.
Отже, виходячи з викладених вище вимог законодавства, приймаючи до уваги п.19.2 контракту, спір, що виник між сторонами у справі, належить розглядати в господарському суду Донецької області із застосуванням матеріального права Російської Федерації.
Судова колегія зазначає, що встановлення і застосування змісту іноземного права - це правозастосовний процес, який здійснюється судом на підставі та в межах національного права згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, такими, як: суверенна рівність держав, самовизначення, невтручання у внутрішні справи.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави.
Установлення змісту норми права іноземної держави регламентується статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до частини першої цієї статті при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.
З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів (частина друга статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Положення частини третьої статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» надають також особам, які беруть участь у справі, право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду у встановленні змісту цих норм.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права (стаття 6 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Оскільки суд зобов`язаний застосовувати норми іноземного права, то встановлення ним іноземного права здійснюється ex officio, суд використовує такі способи здобуття інформації про іноземне право:
1) власне з`ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; 2) використання експертних висновків; 3) дипломатичний порядок отримання такої інформації; 4) офіційний запит через Міністерство юстиції; 5) отримання довідок через систему правової допомоги; 6) обмін правовою інформацією; 7) безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; 8) встановлення іноземного права сторонами тощо.
Для правильного визначення фактів, які необхідно встановити для вирішення спору за участю іноземної особи, судам необхідно з`ясувати право якої країни повинно застосовуватися.
При застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.
З матеріалів справи вбачається, господарський суд Донецької області ухвалою від 15.10.2020р. суд звернувся до Міністерства юстиції України з проханням надати офіційний текст Цивільного кодексу Російської Федерації та інших нормативно-правових документів (у разі наявності) Російської Федерації, положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором поставки обладнання та його зберігання, їх офіційне тлумачення, практику застосування, а також доктрину.
До господарського суду від Міністерства юстиції України надійшла копія листа-запиту від Міністерства юстиції України до Міністерства юстиції Російської Федерації з проханням надати законодавство Російської Федерації та практики його застосування, зокрема норм Цивільного кодексу Російської Федерації та інших нормативно-правових документів (у разі наявності) Російської Федерації, положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором поставки обладнання та його зберігання. (т.3 а.с.31-32).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент розгляду справи відповіді від Міністерства юстиції України до матеріалів справи не надійшло.
Зміст права може встановлюватися не тільки судом, але й сторонами, які зацікавлені в застосуванні даного права. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм
Зміст норм законодавства Російської Федерації, на які посилались сторони у відповідних заявах, судами перевірений на сайті http://pravo.gov.ru.
Жодних заперечень від учасників справи щодо змісту норм права, наведених сторонами в поданих до суду документах, не надходило. 
Відповідно до ст.307 Цивільного Кодексу Російської Федерації (далі-ЦК РФ), в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, надати послугу, внести вклад у спільну діяльність, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
За приписом ч.1 ст.309 ЦК РФ зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов зобов`язання та вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв або іншими вимогами, що звичайно пред`являються.
Згідно ч.1 ст.310 ЦК РФ одностороння відмова від зобов`язання і одностороння зміна його умов не допускаються, за виключенням випадків, передбачених цим кодексом, іншими законами або іншими правовими актами. 
Статтею 506 ЦК РФ передбачено, що за договором поставки постачальник – продавець, що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в обумовлений строк або строки товари, що ним виробляються або закуповуються покупцю для використання в підприємницькій діяльності або з іншою метою, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.
Згідно із ст.509 ЦК РФ постачання товарів здійснюється постачальником шляхом відвантаження (передачі) товарів покупцю, який є стороною договору поставки, або особі, вказаній в договорі в якості покупця. У випадку, коди договором поставки передбачено право покупця давати постачальнику вказівки про відвантаження (передачу) товарів отримувачам, відвантаження товарів здійснюється постачальником отримувачам, вказаним у рознарядці. Зміст рознарядки та строк її направлення покупцем постачальнику визначаються договором. Якщо строк направлення рознарядки договором не визначений, вона має бути направлена постачальнику не пізніше ніж за 30 днів до початку періоду поставки. Ненадання покупцем рознарядки у встановлений строк дає постачальникові право або відмовитися від виконання договору поставки, або вимагати оплати товарів. Крім цього, постачальник вправі вимагати відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ненадання рознарядки.
За умовами контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013р. його предметом є, зокрема, виготовлення та передача позивачем відповідачу обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 відповідно до додатку №1 (специфікації №1 та №2) додатками №2 і №3. 
Постачання обладнання здійснюється на умовах DAP: Челябінська область, м.Аша, вул.Миру, 9, склад покупця – для постачання автотранспортом; ст.Аша Куйбишевської залізниці, код 655901, код підприємства 3437 – для постачання залізничним транспортом згідно Інкотермс 2010. Обладнання в повному обсязі має бути поставлено на умовах поставки згідно п.2.2 контракту не пізніше строку, вказаного у графіку. Постачання партії обладнання здійснюється згідно з графіком. Дострокові постачання можливі виключно з письмової згоди покупця.
Відповідно до п.20.5 контракту виконання зобов`язань продавцем з виготовлення та постачання обладнання, шеф-монтажу, шеф-налагоджування та надання послуг з навчання персоналу починає здійснюватися протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2 етапу стану 2800 та підписання двосторонньої угоди до контракту згідно п.8.4. Обладнання, витрати, роботи, наведені у додатку №15, здійснені до підписання контракту, вважаються проведеними в межах контракту, подальше відновлення робіт відбувається в порядку, передбаченому договором.
Відповідно до ч.1 ст.314 ЦК РФ якщо зобов`язання передбачає або дозволяє визначити день його виконання або період, протягом якого воно має бути виконане (в тому числі в разі, якщо цей період обчислюється з моменту виконання обов`язків іншою стороною або настання інших обставин, передбачених законом або договором), зобов`язання підлягає виконанню в цей день або відповідно в будь-який момент в межах такого періоду.
У випадках, коли зобов`язання не передбачає строк його виконання та не містить умови, які дозволяють визначити такий строк, а рівно й у випадках, коли строк виконання визначено моментом вимоги, зобов`язання має бути виконане протягом 7 днів з дня пред`явлення кредитором вимоги про його виконання, якщо обов`язок виконання в інший строк не передбачено законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або сутності зобов`язання.
У разі непред`явлення кредитором у розумний строк вимоги про виконання такого зобов`язання боржник вправі вимагати від кредитора прийняти виконання, якщо інше не передбачено законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або сутності зобов`язання.
Суд першої інстанції зазначив, що виходячи зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги позивача до відповідача про зобов`язання прийняти саме обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту. Тобто, не вимоги про зобов`язання відповідача виконати свої зобов`язання з прийняття всього обладнання за контрактом, а виключно, щодо раніше виготовленого обладнання. 
У розділі 16 контракту сторони узгодили окремі умови, щодо зберігання обладнання, яке вже було виготовлено позивачем.
Так, згідно п.16.1 контракту продавець зберігає обладнання, зазначене в додатку №15, до дати підписання додаткової угоди згідно п.20.5 контракту або до дати повідомлення про відмову від зберігання. Термін "зберігання", який використовується в цьому контракті, не означає "зберігання" в розумінні ст.886 ЦК РФ. У випадку отримання продавцем повідомлення покупця про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15, продавець використовує вищевказане обладнання в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
Відповідно до п.16.2 контракту продавець забезпечує зберігання обладнання, вказаного у додатку №15, а після закінчення строку зберігання обладнання буде зібране з обладнанням, вказаним у додатку №1 та відвантажено згідно п.2.2 контракту покупцю.
Підписання вказаної вище додаткової угоди, як вже зазначалося вище, здійснюється протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення відповідачем позивача про початок відновлення проекту реконструкції обладнання другого етапу стану 2800.
При цьому, відповідного зобов`язання відповідача здійснити таке повідомлення контракт у собі не містить.
Одночасно, іншою альтернативою строку зберігання є дата повідомлення про відмову від зберігання.
Тобто, сторонами за власним волевиявленням у контракті узгоджено як можливість зберігання позивачем обладнання до вимоги відповідача про його передання, так й до отримання від останнього повідомлення про відмову від зберігання.
22.11.2019 відповідачем згідно п.16.1 контракту надіслано позивачу повідомлення про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15 до контракту від 15.03.2013р. (отримано позивачем 29.11.2019р.). 
Місцевим судом зазначено, що наслідки отримання такого повідомлення сторонами також узгоджено у контракті - використання вищевказаного обладнання позивачем в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
З огляду на направлення відповідачем повідомлення про відмову від зберігання обладнання, місцевий суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок виконати свої зобов`язання за контрактом з прийняття виготовлено обладнання.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду передчасним.
Згідно статті 327.1 ЦК РФ виконання обов`язків, а рівно і здійснення, зміна та припинення певних прав за договірним зобов`язанням, може бути обумовлено вчиненням або не вчиненням однією із сторін зобов`язання певних дій або настанням інших обставин, передбачених договором, в тому числі повністю залежних від волі однієї із сторін.
У пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду РФ «Про деякі питання застосування загальних положень Цивільного кодексу Російської Федерації про зобов`язання та їх виконання» від 22.11.2016 № 54 зазначається, що за змістом пункту 1 статті 314 ЦК РФ, статті 327.1 ЦК РФ строк виконання зобов`язання може обчислюватися в тому числі з моменту виконання обов`язку іншою стороною, здійснення нею певних дій або з моменту або з моменту настання інших обставин, передбачених законом або договором. Якщо дії кредитора, здійснення яких обумовлено виконання зобов`язання боржником, не будуть виконані в установлений законом, іншими правовими актами або договором строк , а за відсутності такого строку - у розумний строк, кредитор вважається  таким, що прострочив (статті 328 або 406 ЦК РФ).
Якщо настанню обставин, з яким пов`язаний початок перебігу строку виконання зобов`язання, недобросовісно перешкодила або сприяла сторона, якій настання або ненастання цієї обставини невигідно, то за вимогою добросовісної сторони ця обставина може бути визнана відповідно такою, що наступила або не наступила (пункт 1 статті 6, стаття 157 ЦК РФ).
За змістом пункту 2 статті 314 ЦК РФ у випадках, коли зобов`язання не передбачає строк його виконання і не містить умов, що дозволяють визначити цей строк, а рівно і у випадках, коли строк виконання зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник має право у разі не пред`явлення кредитором у розумний строк вимоги про виконання такого зобов`язання запропонувати кредитору прийняти виконання, якщо інше не передбачене законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або суті зобов`язання. У разі відмови кредитора прийняти виконання, в тому числі за допомогою ухилення від прийняття, він вважається таким, що прострочив (статті 406 ЦК РФ).
Наведена правова позиція Пленуму Верховного суду РФ також міститься в його оглядах судової практики, затверджених Президією Верховного суду РФ №2 від 22.07.2020 і № 2 від 26.04.2017.
Відповідно до умов п. 20.5 Контракту перебіг строку виконання зобов`язань з виготовлення та поставки обладнання залежить від письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800. Строк повідомлення покупцем продавця не визначений Контрактом. Отже, таке повідомлення має бути заявлене у розумний строк. Повідомлення від відповідача не надходило. 
Колегія суддів зауважує, що з дня укладання Контракту сплинуло майже 8 років, такий строк не є розумним, і тому поведінка Відповідача є недобросовісною. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в постанові Пленуму Верховного суду РФ від 23.06.2015 №25 «Про застосування судами деяких положень розділу І частини 1 ЦК РФ» роз`яснено, що згідно пункту 3 статті 1 ЦК РФ при встановленні, здійсненні та захисті цивільних прав та про виконанні цивільних обов`язків учасники цивільних правовідносин повинні діяти добросовісно.
В силу пункту 4 статті 1 ЦК РФ ніхто не повинен отримувати переваг від своєї незаконної чи недобросовісної поведінки.
Оцінюючи дії сторін як добросовісні або недобросовісні, необхідно виходити з поведінки, очікуваної від будь-якого учасника цивільного обороту, яка повинна враховувати права і законні інтереси іншої сторони, сприяючої їй, в тому числі для отримання необхідної інформації.
За загальним правилом пункту 5 статті 10 ЦК РФ добросовісність учасників цивільних правовідносин та розумність їх дій передбачається, доки не встановлено інше.
Поведінка однієї із сторін може бути визнана недобросовісною, не тільки за наявності обґрунтованої заяви іншої сторони, але й за ініціативою суду, якщо вбачається очевидне відхилення дій учасника цивільного обороту від добросовісної поведінки. В такому випадку суд при розгляді справи виносить на обговорення обставини, які явно свідчать про таку недобросовісну поведінку, навіть якщо сторони на них не посилались.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Графіку виконання контракту з реконструкції стану 2800 2 етап (Додаток № 12 до Контракту) введення обладнання в експлуатацію мало бути завершено протягом 22 місяців після набрання чинності Контрактом. Оскільки Контракт набрав чинності 15.03.2013, то строк мав сплинути 15.01.2015, тобто 6 років тому.
Укладаючи Контракт, сторони мали на меті отримати певний економічний результат, досягнення якого вимагало від сторін добросовісного виконання своїх зобов`язань. У той же час, недобросовісна поведінка відповідача, його бездіяльність не сприяє досягненню мети зобов`язання за Контрактом.
Виходячи з положень п. 1 ст. 6 і ст. 157 ЦК РФ, обставина, з якою пов`язаний початок перебігу строку виконання позивачем зобов`язань з виготовлення та поставки обладнання, - письмове повідомлення відповідача про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 є такою, що наступила.
Відповідно до положень ст. 406 ЦК РФ відповідач, як кредитор, є таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язання від позивача.
Наведене спростовує доводи відповідача та суду першої інстанції про передчасність і необґрунтованість вимог позивача.
В своїх поясненнях відповідач посилається на листування з позивачем, що, на його думку, свідчить про його активну партнерську роботу щодо узгодження важливих моментів для нього, які стосувались зокрема зменшення вартості обладнання, зміни схеми його оплати, та спростовує твердження позивача про небажання поновити реконструкцію стану 2800.
Проте, судова колегія вважає доводи відповідача безпідставними, з огляду на таке.
По-перше, початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 пов`язаний саме з письмовим повідомленням відповідачем (покупцем) позивача (продавця), тобто саме ці дії, які залежали виключно від нього, мав вжити відповідач для подальшого виконання контракту, а не вести переговори «про зменшення вартості обладнання та зміни схеми його оплати».
По-друге, умовами п. 20.3 Контракту № 22/14-13-694/2013 передбачено, що після підписання цього контракту усі попередні переговори, домовленості, угоди та листування по ньому втрачають силу. Контракт підписаний та набрав чинності 15.03.2013. Отже, посилання відповідача на Протокол врегулювання питань розподілу реконструкції стану 2800 ВАТ «АМЗ», м. Аша на два етапи від 21.02.2013 є безпідставним, оскільки він складений за результатами переговорів, що відбулись до підписання контракту.
По-третє, в п. 8.4 Контракту сторони узгодили, що загальна ціна контракту є твердою і не підлягає зміні протягом всього строку дії контракту за виключенням таких випадків:
- внесення змін у Технічну документацію на вимогу покупця у відповідності до п. 12.2 цього контракту;
- у разі суттєвих змін обставин, з яких сторони виходили при укладанні цього контракту (зміна вартості сировини і матеріалів, комплектуючих виробів, рівня інфляції тощо).
Загальна ціна контракту підлягає уточненню протягом 30 банківських днів від дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 з наступним оформленням додаткової угоди до контракту.
Зі змісту зазначених умов вбачається, що зміна ціни не допускається протягом всього строку дії контракту, за виключенням двох обставин та за умови письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800. Оскільки такі обставини не виникли і відповідач (покупець) не повідомляв письмово позивача (продавця) про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800, то в загалі відсутні підстави для ведення перемовин щодо зміни ціни обладнання.
Крім того, ініціювання зменшення ціни обладнання відповідачем свідчить не про бажання поновити реконструкцію стану 2800, а про його намагання отримати економічні переваги (вигоди) перед позивачем за рахунок зменшення ціни обладнання.
Відповідач стверджує, що позивач захистив своє порушене право і стягнув вартість  зберігання обладнання та може використовувати обладнання в своїх виробничих цілях, проти чого він не висуває жодних попереджень. 
Колегія суддів відхиляє доводи відповіадча, з огляду на таке.
Як зазначає позивач, згідно рішення господарського суду Донецької області від 09.12.2020 у справі № 905/2431/19 з ПАТ «Ашинський металургійний завод» стягнуто на користь ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» заборгованість за період з 4 кварталу 2016 року по 3 квартал 2019 року у розмірі 720 000 євро, 72 000 євро пені та судовий збір у розмірі 309 972,55 грн. Рішення набрало законної сили 12.01.2021, але воно не виконано відповідачем до теперішнього часу.
Позивач в судовому засіданні вказує, що до теперішнього часу несе витрати за зберігання спірного обладнання.
Відповідач наголошує, що з урахування п. 16.1 контракту та вищевказаного рішення господарського суду Донецької області позивач (продавець) може використовувати вищезазначене обладнання в свої виробничих цілях.
Проте, така думка відповідача є помилковою, оскільки зі змісту пункту 16.1 вбачається, що «продавець використовує вищевказане обладнання у своїх виробничих потребах від дати підписання додаткової угоди», тобто це не обов`язок, а право продавця використати обладнання після укладання додаткової угоди, яка є письмовою формою зміни умов контракту, і відповідно до ст. 450 ЦК РФ потребує згоди обох сторін контракту. 
Враховуючи, що відповідної додаткової угоди сторонами не підписано, право позивача використовувати обладнання не виникло.
Позивач 26.08.2020 направив на адресу відповідача лист №009/юр-636 від 25.08.2020, в якому просив узгодити до 14.09.2020 проект додаткової угоди до контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013 щодо врегулювання питання про використання спірного обладнання. Матеріали справи не містять відповіді відповідача на цю пропозицію.
За приписами п. 2 ст. 29 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу (далі за текстом - Конвенція) письмовий договір, в якому міститься положення, яке вимагає, щоб будь-яка зміна договору або його припинення за згодою сторін здійснювалися в письмовій формі, не може іншим чином бути змінений або припинений за згодою сторін.
В п. 20.2 Контракту сторонами узгоджено, що всі додатки, зміні і доповнення до цього контракту оформляються у письмовій формі і підписуються уповноваженими представниками сторін, і є невід`ємною складовою частиною цього контракту.
Крім того, в п. 16.1 Контракту передбачено використання продавцем спірного обладнання у власних виробничих потребах у разі отримання повідомлення відповідача про відмову від його зберігання та від дати підписання додаткової угоди.
Отже, чітко сформульоване положення Контракту про умови, за яких у позивача виникає право на використання спірного обладнання, могло бути змінено сторонами тільки шляхом оформлення угоди у письмовій формі та підписання її уповноваженими представниками сторін.
Судова колегія приймає до уваги посилання позивача, що заява відповідача про те, що він не висуває жодних заперечень проти використання позивачем вищеназваного обладнання в своїх виробничих цілях, не призводить до зміни положень п. 16.1 Контакту у спосіб визначений цим Контрактом і не може розцінюватись як підстава для позивача використовувати спірне обладнання.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки додаткової угоди відповідно до п. 16.1 Контакту між сторонами підписано не було, відтак у позивача відсутні підстави використовувати спірне обладнання для власних виробничих потреб та надалі зберігати. Відтак, колегія суддів констатує, що обладнання, зазначене в додатку №15 до контракту від 15.03.2013, підлягає поверненню відповідачу з моменту направлення повідомлення про відмову від зберігання від 22.11.2019.
Крім того відповідач стверджує, що він в односторонньому порядку не відмовлявся від виконання обов`язку прийняти обладнання, оскільки в силу положень п. 20.5 контракту не настали обставини, які б були підставою для виникнення обов`язку щодо поставки обладнання продавцем, і як наслідок прийняття його покупцем.
Разом з тим, судова колегія дійшла висновку, що контрактом передбачена можливість відмови від зберігання обладнання, зазначеного у додатку № 15, але не передбачена відмова від прийняття самого обладнання. Проте, дії відповідача свідчать про те, що він відмовився не тільки від зберігання обладнання , зазначеного у додатку № 15, а і від обладнання та Контракту у цілому, що на думку колегії суддів порушує права позивача.
Відповідач стверджує, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо остаточної ціни обладнання, запропонована продавцем вартість обладнання з урахування економічної ситуації є неприйнятною для відповідача, а тому він не має можливості на сьогодні відновити даний проект.
З приводу наведеного судова колегія зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 2 ЦК РФ підприємницькою є самостійна, що здійснюється на власний ризик діяльність, спрямована на систематичне отримання прибутку від користування майном, продажу товарів, виконання робіт або надання послуг.
Статтею 424 ЦК РФ передбачено, що виконання договору оплачується за ціною, що  встановлена угодою сторін. Зміна ціни після укладання договору допускається у випадках і на умовах, передбачених договором, законом або в установленому законом порядку.
Як вже зазначалось вище, умовами п. 8.4 контракту передбачено уточнення загальної ціни контракту протягом 30 банківських днів від дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок відновлення проекту реконструкції  обладнання 2-го етапу стану 2800 з наступним оформленням додаткової угоди до контракту.
Обставини, з якими умови п. 8.4 Контракту допускають уточнення ціни, не настали, і тому в даному випадку ціна не може змінюватись взагалі, оскільки вже є погодженою сторонами у контракті.
Таким чином, необґрунтованими є твердження відповідача стосовно неможливості відновити проект з причини неузгодженості ціни обладнання, яка, на його думку, є для нього неприйнятною з економічних міркувань, оскільки відповідач як суб`єкт підприємницької діяльності несе власний ризик щодо укладених ним договорів, в тому числі, з контракту купівлі-продажу спірного обладнання за ціною узгодженою сторонами у статті 8 контракту.
Наведене також свідчить про недобросовісність поведінки відповідача.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що в силу наведених положень законодавства позивач має право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене в Додатку №15 до контракту від 15.03.2013р., оскільки в даному випадку присудження до виконання обов`язку в натурі є ефективним способом захисту порушеного права відповідача.
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення господарського суду Донецької області від 11.08.2021 у справі №905/1732/20 з прийняття нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.
Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.1, 3 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” задовольнити.
Рішення господарського суду Донецької області від 11.08.2021 у справі №905/1732/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство “Ашинский металлургический завод” прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Новокраматорський машинобудівний завод" та Публічним акціонерним товариством "Ашинський металургійний завод" 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Ашинский металлургический завод” (код ЕГРЮЛ 2157456107279, ОГРН 1027400508277, 456010, Російська Федерація, Челябінська область, м. Аша, вул Мира, 9) на користь Приватного акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” (код ЄДРПОУ 05763599, 84305, м. Краматорськ, Донецька область, вул. Орджонікідзе, 5) 182  183,52 грн. судового збору за подання позовної заяви та 273  275,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
В частині стягнення судових витрат видати наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 08.12.2021.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко