У х в а л а  
 
08 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 522/15646/13-ц
провадження № 61-15216ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,     Стрільчука В. А.,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, суб`єкт оскарження - Центральний відділ виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,
 
В с т а н о в и в:
 
10 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Приморського районного суду м. Одеси скаргу на незаконні дії державного виконавця під час виконання судового рішення та просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби                               м. Миколаїва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області  (далі - Ценральний ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області) у виконавчому провадженні від 06 листопада                  2017 року № 55062359; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2017 року № 55062359.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року - без змін.
 
10 вересня 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на  ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого            2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 18 жовтня 2021 року, але який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.
 
На виконання вимог указаної вище ухвали ОСОБА_1 , у встановлений судом строк, надіслала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що вона пропустила цей строк з поважних причин. У клопотанні зазначає, що копія повного тексту постанови апеляційного суду на адресу заявника не надходила, а з повним текстом постанови вона ознайомилася особисто 11 серпня 2021 року в Приморському районному суді м. Одеси. Крім того, вказує, що з 22 березня 2021 року по 15 червня 2021 року вона знаходилась на лікуванні, оскільки хворіла на Covid-19, що підтверджується медичними довідками.
 
На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, копію заяви від 30 червня 2021 року поданої ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, з якої вбачається, що копію постанови Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року вона отримала                     11 серпня 2021 року. Крім того, заявник надала медичні довідки, які підтверджують, що з 22 березня 2021 року по 15 червня 2021 року                 вона знаходилась на лікарняному.
 
Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Повний текст постанови апеляційного суду складений 15 лютого                      2021 року та оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24 лютого 2021 року. Відповідно до статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження цього судового рішення закінчився 17 березня               2021 року, однак касаційна скарга надіслана заявником до Верховного Суду лише 10 вересня 2021 року, тобто з моменту складення повного тексту рішення та з часу оприлюднення його в реєстрі пройшло більше 30 днів.
 
Зазначені ОСОБА_1 обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження, а саме: що з 22 березня 2021 року по 15 червня 2021 року вона знаходилась на лікуванні, оскільки хворіла на Covid-19, не заслуговують на увагу, оскільки заявником не надано доказів, які підтверджують поважність причин пропуску строку на подання касаційної скарги з моменту оприлюднення постанови апеляційного суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто з 24 лютого 2021 року до 22 березня 2021 року - початку перебігу строку лікарняного. 
 
Заявником також не надано доказів на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.
 
Доводи заявника, які відображені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішень судів попередніх інстанцій не підтверджують наявності непереборних причин, які не залежали від його волі та об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк. 
 
Отже, у касаційній скарзі не зазначено належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про неможливість чи наявність перешкод у заявника своєчасно звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення, тому вказані причини пропуску строку на подання касаційної скарги є неповажними.
 
Таким чином, вимоги ухвали Верховного Суду від 21 вересня 2021 року належним чином виконані не були.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.                     
 
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
       
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України,                    № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. 
 
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
 
Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.
 
Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Приморського районного суду                м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду                    від 15 лютого 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, суб`єкт оскарження - Центральний відділ виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                       С. О. Карпенко

 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук