ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2021 р.                                                Справа №921/768/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого – судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                                 Кордюк Г.Т.
                                                                                          Плотніцький Б.Д.
секретар судового засідання Процевич Р.Б.
розглянувши          апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агробізнес” б/н від 09.04.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/1309/21 від 14.04.2021)
на рішення                     Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 (суддя Андрусик Н.О., повний текст складено 29.03.2021)
у справі                     №921/768/20
за позовом:                    Товариства з обмеженою відповідальністю “Алфаінтерпласт” (надалі ТзОВ “Алфаінтерпласт”), м. Луцьк
до відповідача:           Товариства з обмеженою відповідальністю “Агробізнес” (надалі ТзОВ “Агробізнес”), с.Токи Підволочиського району Тернопільської області
про                               стягнення 381 390,82 грн заборгованості

за участю учасників справи:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ “АЛФАІНТЕРПЛАСТ” звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ “АГРОБІЗНЕС” про стягнення заборгованості в розмірі 381 390,82 грн, з яких: 354 460,00 грн – основного боргу, 11 360,82 грн – неустойки (пені), 7 835,87 грн – суми інфляційних нарахувань та 7 734,13 грн – 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань згідно договору купівлі-продажу №122 від 13.08.2018 в частині здійснення розрахунку за переданий товар – ящики для хліба.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 у справі №921/768/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ “АГРОБІЗНЕС” на користь ТзОВ “АЛФАІНТЕРПЛАСТ” 354 460,00 грн основного боргу, 7 835,87 грн інфляційних нарахувань, 7 734,13 грн 3% річних, 10 558,96 грн пені та 5 708,83 грн в повернення сплаченого судового збору.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений товар. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині. Здійснивши власний арифметичний розрахунок пені, суд встановив, що в частині позову щодо стягнення 801,86 грн пені слід відмовити, оскільки дана сума є безпідставно заявленою у зв`язку з невірним обрахунком. 
Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ “Агробізнес” оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі скаржник просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 у справі №921/768/20 змінити. Стягнути з відповідача на користь позивача 344 460,00 грн основного боргу, 7 835,87 грн інфляційних нарахувань, 7 734,13 грн 3% річних, 10 558,96 грн пені та 5 558,38 грн судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 10000,00 грн основного боргу закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не заперечує факт отримання товару за заявленими накладними та суму заборгованості за ними. Однак, зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, ТзОВ “Агробізнес” було здійснено часткову оплату заборгованості, а саме: згідно з платіжним  дорученням №Ф5 від 04.01.2021 оплачено 20000,00 грн,; згідно з платіжним дорученням №Ф142 від 26.01.2021 оплачено 10000,00 грн,; згідно з платіжним дорученням №Ф330 від 22.02.2021 оплачено 10000,00 грн.,; згідно з платіжним дорученням №Ф478 від 16.03.2021 оплачено 10000,00 грн. Копію платіжного доручення №Ф142 від 26.01.2021 було долучено відповідачем до матеріалів справи. Платіжні доручення №Ф5 від 04.01.2021, №Ф330 від 22.02.2021, №Ф478 від 16.03.2021 не були долучені до матеріалів справи у зв`язку із їх відсутністю у представника ТзОВ “Агробізнес” станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції. 16.03.2021 ТзОВ “Агробізнес” подало до Господарського суду Тернопільської області клопотання, у якому просило відкласти розгляд справи для надання можливості погасити борг та мирно врегулювати спір. Однак, дане клопотання було залишено судом без задоволення, що призвело до неправильного вирішення спору в частині стягнення суми основного боргу.
У відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх.№ ЗАГС 01-04/3753/21 від 21.05.2021), позивач повідомив, що не заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Скаржник явку уповноваженого представника в жодному судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Позивач також явку уповноваженого представника в жодному судовому засіданні судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
13.08.2018 між ТзОВ “АЛФАІНТЕРПЛАСТ” (продавць) та ТзОВ “Агробізнес” як (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №122, згідно з п.1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупця поліетиленові ящики для хліба (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.( а.с.10).
Відповідно до п.3.1 договору оплата товару здійснюється шляхом внесення 50% вартості товару протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору, а решту 50% вартості товару - протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.
Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору визначено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом за рахунок покупця; вартість доставки входить до вартості придбаного товару; перехід права власності відбувався з моменту проведення покупцем повного розрахунку за товар.
Відповідальність сторін за невиконання чи неналежне умов договору передбачена у розділі 5 даного договору. Пунктом п.5.2, врахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 13.08.2018, визначено, що покупець несе відповідальність за порушення умов, передбачених п.3.1 договору, у вигляді нарахування йому пені в розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення оплати товару (а.с.50).
Згідно з п.4.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.
На виконання взятих на себе договірних зобов`язань ТзОВ “Алфаінтерпласт” передано, а ТзОВ “Агробізнес” через уповноважену особу Гончара М.П., який діяв на підставі довіреностей №525 від 30.08.2019, №724 від 28.11.2019, №729 від 28.11.2019, №774 від 23.12.2019, №75від 19.02.2020, №850 від 21.02.2020, №80 від 21.02.2020, №90 від 28.02.2020,  отримано товар – поліетиленові ящики для хліба, згідно з видатковими накладними №751 від 30.08.2019 на суму 52500 грн, №1087 від 29.11.2019 на суму 167340,00 грн, №1094 від 29.11.2019 на суму 23370,00 грн, №1179 від 23.12.2019 на суму 39750,00 грн, №102 від 19.02.2020 на суму 63000,00 грн, №109 від 21.02.2020 на суму 84000,00 грн, №124 від 26.02.2020 на суму 47700,00 грн, №141 від 28.02.2020 року на суму 46800,00грн; всього на загальну суму 524 460,00 грн (а.с.11-32). 
Видаткові накладні підписані представниками покупця та продавця; зауважень чи інших застережень щодо якості, його кількості чи найменування товару матеріали справи не містять. Отже, факт отримання відповідачем товару підтверджено належним чином первинними документами. 
Водночас, відповідач свій обов`язок по оплаті переданого йому товару виконав частково, сплативши позивачу 9900,00 грн згідно платіжного доручення №Ф1413 від 17.08.2019;9000 грн згідно платіжного доручення №Ф1342 від 04.08.2020; 2000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф948 від 01.06.2020; 9850,00 грн згідно платіжного доручення №Ф886 від 27.05.2020; 10000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф708 від 22.04.2020; 10000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф663 від 14.04.2020; 9000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф542 від 24.03.2020; 12206,00 грн згідно платіжного доручення №Ф301 від 18.02.2020; 10000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф268 від 11.02.2020; 9594,00 грн згідно платіжного доручення №112 від 06.02.2020; 22008,00 грн згідно платіжного доручення №Ф136 від 21.01.2020; 9900,00 грн згідно платіжного доручення №Ф78 від 13.01.2020; 20000,00грн згідно платіжного доручення №Ф2422 від 17.12.2020 (а.с.53-65).
У зв`язку з неналежним виконанням взяти на себе зобов`язань по оплаті поставленого позивачем товару, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 354460,00 грн.
Дані господарські операції за договором сторонами підтверджено в Акті звірки розрахунків за період з 01.01.2020 по 17.09.2020 (а.с.33).
29.07.2020 ТзОВ “Алфаінтерпласт” надіслало ТзОВ “Агробізнес”  лист претензію № 289 від 29.07.2020 , у якій просило терміново погасити борг в сумі 373   360,00 грн (а.с.34).
Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 381 390,82 грн, з яких: 354 460,00 грн – основний борг, 11 360,82 грн – неустойка (пені), 7 835,87 грн – сума інфляційних нарахувань та 7 734,13 грн – 3% річних.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України). 
Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання. 
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору №122 від 13.08.2018, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як зазначалося вище, факт поставки товару на суму 524 460,00 грн підтверджується матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними.
Відповідно до п.3.1 договору оплата товару здійснюється шляхом внесення 50% вартості товару протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору, а решту 50% вартості товару - протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.
Отже, вказаним пунктом договору визначено, що повна оплата товару сторонами була відтермінована на 30 календарних днів з моменту отримання товару.
Згідно з ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором відповідач вчасно не здійснив оплати вартості поставленого товару, розрахувався частково на суму 170 000,00 грн, в результаті чого в нього перед позивачем виник борг на суму 354 460,00 грн.
За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як зазначалося вище, відповідач не заперечує отримання товару за вказаними накладними та суму заборгованості. Станом на момент подання позову відповідачем не було представлено суду доказів оплати суми основного боргу. 
Однак, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що ТзОВ “Агробізнес” клопотанням від 04.02.2021 було долучено до матеріалів справи платіжне доручення №Ф142 від 26.01.2021 про оплату 10 000,00 грн за ящики для хліба згідно з  договором 3122 від 13.08.2018 (а.с. 96).
Таким чином, Господарський суд Тернопільської області, ухвалюючи рішення про стягнення суми основного боргу в повному обсязі, не врахував часткової оплати на суму 10 000,00 грн згідно платіжного доручення №Ф142 від 26.01.2021.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 у справі №921/768/20 в частині стягнення з відповідача 10 000,00 грн основного боргу слід скасувати , в цій частині в задоволенні позову відмовити.
Окрім того, як убачається з долучених до апеляційної скарги документів,  ще до моменту винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, відповідачем були здійснені проплати на загальну суму 40   000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №Ф5 від 04.01.2021 про сплату 20000,00 грн, №Ф330 від 22.02.2021 про сплату 10000,00 грн, №Ф478 від 16.03.2021 про сплату 10000,00 грн.
В даному випадку суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з ч.1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Однак, всупереч ст.42, ст. 43, ст.46 ГПК України ні відповідачем, ні позивачем не було повідомлено суд про здійснені оплати, відповідно і не могли бути оцінені судом першої інстанції. 
Таким чином, оскільки станом на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення сума основного боргу була зменшена на суму 40   000,00 грн, тому, відповідно, в цій частині був відсутній предмет спору.
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Відповідно до п.3 ч.1   ст. 275 ГПК України   суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід визнати нечинним в частині стягнення 40   000,00 грн суми основного боргу, в цій частини провадження у справі слід закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору. 
При цьому, колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ч. 1   ст. 231 ГПК України   у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
За приписами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Пунктом п.5.2, врахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 13.08.2018, визначено, що покупець несе відповідальність за порушення умов, передбачених п.3.1 договору, у вигляді нарахування йому пені в розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення оплати товару.
Частина 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 11 360,82 грн неустойки (пені), 7 835,87 грн суми інфляційних нарахувань та 7 734,13 грн 3% річних.
Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру штрафних санкцій та, враховуючи, що такі нараховані на суму основного боргу в розмірі 354 460,00 грн, який існував станом на момент подання позову до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7 835,87 грн інфляційних нарахувань, 7 734,13 грн 3% річних, 10 558,96 грн пені, відповідно правомірно задоволені судом.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати в частині стягнення 10000,00 грн основного боргу,в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог,  в частині стягнення 40   000,00 грн основного боргу визнати нечинним, в цій частині провадження закрити, в решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу задоволити частково.
За змістом ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній чи касаційній інстанціях.
Оскільки ТзОВ “Агробізнес” не заявлялося відповідного клопотання про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, то відповідно такі залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 231, 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу ТзОВ “Агробізнес” задоволити частково.
2.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 у справі №   921/768/20 в частині стягнення з ТзОВ “Агробізнес” на користь ТзОВ “АЛФАІНТЕРПЛАСТ” 10 000,00 грн основного боргу та 150,00 грн. судового збору за подання позовної заяви скасувати, в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
3.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.03.2021 у справі №   921/768/20 визнати нечинним в частині стягнення 40   000,00 грн суми основного боргу. В цій частині провадження у справі №921/768/20 закрити. В решті рішення залишити без змін.
4.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.
6.          Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст складено та підписано 01.12.2021.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           Г.Т. Кордюк 
                                                                                                    Б.Д. Плотніцький