Постанова
Іменем України
 
17 листопада 2021 року 
м. Київ
 
справа № 214/1816/20
провадження № 61-6397св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року у складі судді Прасолова В. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою, яка в подальшому була нею уточнена та, в якій просила встановити факт, що вона проживала разом із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебувала на його утриманні.
На обґрунтування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві помер її син ОСОБА_2 . Вони проживали разом з 2001 року та вона перебувала на його утриманні.
31 січня 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Криворізьке відділення для отримання виплат по втраті годувальника.
Листом від 07 лютого 2020 року їй відмовлено та роз`яснено, що необхідно звернутись з позовом до суду, оскільки у зв`язку зі змінами в законодавстві не видають довідки про склад сім`ї, а лише довідки з місця реєстрації.
Просила суд встановити факт проживання та перебування на утриманні у сина для отримання виплат по втраті годувальника.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, заяву задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 .
Судові витрати у справі покладені на заявницюОСОБА_1 .
Рішення суду мотивоване тим, що допомога, яка надавалась померлим сином своїй матері ОСОБА_1 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.
23 червня 2021 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областів касаційній скарзі, вказувало, що на день смерті сина ОСОБА_1 отримувала пенсію у розмірі 1 902,62 грн., суд не врахував, що отримувана заявницею пенсія забезпечувала їй встановлений законом прожитковий мінімум.
Заявниця на момент виникнення права на отримання страхових виплат не була особою, яка одержувала не менше як п`ять років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була для неї єдиним і основним джерелом для існування.
Крім того, постановою Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 11 січня 2020 року № 0405/24776/24776/3 заявниці призначено та виплачується щомісячна страхова виплата в розмірі 5 735,92 грн, як особі яка не перебувала на утриманні померлого, але мала право на відшкодування страхових виплат. Тому твердження заявниці, що вона на цей час не має коштів до існування, а відповідач чинить їй перешкоди в отриманні допомоги є надуманими та безпідставними.
Також в судовому засіданні не допитано жодного свідка та не надано ніяких доказів, того що заявниця проживала разом та перебувала на утриманні сина.
Заявницею не надано суду належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів спільного проживання з ОСОБА_2 як члени сім`ї, ведення ними спільного господарства, що вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, притаманні сім'ї.
 
Доводи інших учасників справи
У липні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Карнаух Т. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що при вирішенні спору по суті суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили всі факти та обставини, що мають значення для справи, у результаті чого ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суди встановили та підтверджено матеріалами справи, щозаявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонеркою, що встановлено згідно з паспортом (а. с. 4), пенсійним посвідченням (а. с. 26).
ОСОБА_2 є рідним сином заявниці, згідно зі свідоцтвом про народження (а. с. 30, 43).
Заявниця та ОСОБА_2 з 28 грудня 2001 року проживали разом в квартирі АДРЕСА_1 , що встановлено довідкою (а. с. 27), актом (а. с. 135, 140) показаннями свідка ОСОБА_3 
ОСОБА_2 за липень 2018 року - червень 2019 року отримав заробітну плату у сумі 247 432 грн 34 коп., що встановлено довідкою (а. с. 44).
Заявниця за липень 2018 року - червень 2019 року отримала пенсію у сумі 22 831 грн 48 коп., що встановлено довідками (а. с. 55, 77).
Заявниця та ОСОБА_2 дбали один про одного, мали сімейні стосунки, що вбачається з показань свідка ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві настала смерть ОСОБА_2 , що встановлено свідоцтвом про смерть (а. с. 6), актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 29 липня 2019 року № 21 (а. с. 7 - 25).
31 січня 2020 року заявниця звернулась до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Криворізьке відділення для отримання виплат по втраті годувальника.
Листами від 07 лютого 2020 року та 16 грудня 2020 року їй було відмовлено та роз`яснено, щоб вона звернулася до суду та отримала судове рішення, що встановлено листом (а. с. 28 - 29, 147), заявою (а. с. 112 - 113, 116).
ОСОБА_1 було призначено щомісячну страхову виплату, як особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого, у сумі 5 167,50 грн з 29 липня 2019 року - безстроково, а також було перераховано виплату з 01 березня 2020 року у сумі 5 735, 92 грн, що встановлено постановами (а. с. 114, 115).
ОСОБА_1 має ще одного сина - ОСОБА_4 , який працює електрогазозварювальником ручного зварювання 5 розряду будівельно-монтажного управління, його заробітна плата за період з березня 2020 року до серпня 2020 року становила 87 467,19 грн, його дружина ОСОБА_5 , працює бібліотекарем у Криворізькій загальноосвітній школі № 41, її заробітна плата з березня 2020 року до серпня 2020 року становила 37 712,12 грн, також на його утриманні перебуває двоє дітей, з яких син ОСОБА_6 є студентом 2 курсу механіко-машинобудівного факультету, що встановлено згідно з копією трудової книжки (а. с. 103 - 106),  довідки про доходи (а. с. 107, 108), довідки з Криворізького Національного університету (а. с. 109), витягу з державного реєстру (а. с. 110), довідки з Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА КОМ» (а. с. 111), довідки з територіальної громади міста Кривий Ріг (а. с. 117).
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені підпунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або  припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 755/13027/18 (провадження                     № 61-3297св19), в якій було заявлено аналогічні вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Проаналізувавши зміст заяви та дослідивши касаційну скаргу, можна зробити висновок, що заінтересована особа посилалась на наявність спору про право, у зв'язку з тим, що заявниця не відноситься до кола осіб, які відповідно до норм законодавства мають право на отримання страхових виплат.
Таким чином, при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені рішення суду ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду.
Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 рокускасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   Є. В. Петров
 
Судді:                                                                                               А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                          І. В. Литвиненко
 
                                                                                                          О. С. Ткачук