Ухвала                                            
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 686/1696/15
провадження № 61-6727св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року у складі судді Мазурок О. В. і постанову Хмельницького апеляційного суду                             від 16 березня 2021 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В., та за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2015 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом, уточнивши який               у серпні 2018 року просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 280,12 дол. США, що еквівалентно 1 346 039,56 грн.
На обґрунтування заявлених вимог банк  посилався на те, що 27 листопада               2007 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 49 000,00 дол. США на строк до 24 листопада 2017 року. Відповідач зобов`язалася повернути банку кредит, сплатити йому проценти та винагороду (комісію) за надання фінансового інструмента у строки та порядку, що встановлені цим договором. 
У зв`язку з неналежним виконанням умов указаного договору в ОСОБА_1 станом на 15 липня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 54 280,12 дол. США, з яких 32 901,67 дол. США неповерненого кредиту; 8 966,10 дол. США процентів; 2 646,00 дол. США винагороди за надання фінансового інструменту;               9 767,55 дол. США пені.
Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.
Справу суди розглядали неодноразово.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням                                  від 12 жовтня 2018 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі                                      1 172 421,22 грн, що еквівалентно 41 895,35 дол. США, пені в розмірі                                     27 644,83 грн. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість, розмір якої визначений у висновку експерта від 13 грудня 2017 року № 6650/16-26.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 23 січня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня                 2018 року в частині валюти заборгованості змінив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 41 895,35 дол. США та 27 644,83 грн заборгованості за кредитним договором і 17 995,57 грн судового збору.  
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно визначив валюту заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , у національній валюті України - гривні, оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має банківську ліцензію Національного банку України на право надання банківських послуг, у тому числі здійснення валютних операцій,                    від 05 жовтня 2011 року № 22, а умовами кредитного договору (пункт 7.1) визначено, що позичальник повертає банку кредит, сплачує йому проценти, винагороди   та  комісії   виключно   у  валюті   кредиту,  у  зв`язку  з чим   дійшов
висновку про стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті.
Верховний Суд постановою від 09 грудня 2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасував, справу направив на новий розгляд до апеляційного суду.
Постанова суду касаційної інстанцій мотивована тим, що апеляційний суд не перевірив характер кредитування позичальника і, відповідно, виконання банком вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»                  у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в результаті чого дійшов передчасного висновку про наявність підстав для дострокового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. 
Стягуючи із ОСОБА_1 заборгованість за процентами, комісією за користування кредитом та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд не звернув уваги на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), та не перевірив обґрунтованість розміру заборгованості, про стягнення якої банк звернувся до суду.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 16 березня 2021 рокурішення  Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня                  2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 3 041,31 дол. США, заборгованість за відсотками в розмірі 8 862,59 дол. США, заборгованість за пенею в розмірі                     27 644,83 грн, а всього 11 903,90 дол. США та 27 644,83 грн. В іншій частині  позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що немає правових підстав для дострокового стягнення споживчого кредиту через невиконання банком вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо направлення попередження позичальнику про дострокове повернення коштів, строк повернення яких не настав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягуючи з відповідача заборгованість з винагороди за надання фінансового інструменту, суд першої інстанції не звернув уваги, що умовами цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту від суми виданого кредиту щомісяця, які є нікчемними, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.
Виходячи з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд визначає заборгованість за кредитом                  і процентами в іноземній валюті. Оскільки умовами кредитного договору передбачено, що якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується                 в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, і підлягає стягненню у гривневому еквіваленті.
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 21 квітня 2021 року,                    ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року і постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року  та  направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права                         у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду                    від 27 червня 2018 року у справі № 347/1561/15, від 09 грудня 2019 року у справі                           № 524/5152/15; суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи 
На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, в результаті чого суд стягнув заборгованість за кредитним договором у доларах США, а не               в гривнях за офіційним курсом НБУ на момент прийняття рішення.
Умовами кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 % від суми виданого кредиту, тобто вона сплатила 1 470 дол. США, та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця             в терміни та в розмірах, визначених в Графіку погашення кредиту, що становило 98,00 дол. США щомісяця, тобто вона безпідставно сплатила банку за період             з 27 грудня 2007 року до 31 березня 2014 року 7 546,00 дол. США  (98 х 77 =                      7 546,00).
Такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують її права.
Крім цього, сплачуючи щомісячні платежі в більшому розмірі, ніж це передбачено Графіком платежу, вона як позичальник здійснила переплату, яка за період з грудня 2007 року до  грудня 2009 року становить 4 281,34 дол. США, які повинні були бути зараховані на тіло кредиту, але в судових засіданнях представник позивача пояснила, що вони не зараховувались в тіло кредиту, а чомусь зараховувались на погашення процентів.
Ураховуючи наведене, банк не зарахував сплачених нею за період                                         з 27 листопада 2007 року до 23 липня 2016 року 13 297,34 дол. США на погашення тіла кредиту.
Однак апеляційний суд, стягуючи з неї заборгованість за кредитом, не врахував безпідставно сплачені нею 13 297,34 дол. США, адже банк повинен був  здійснити перерахунок, і сума заборгованості за кредитом не буде становити такий розмір, як вказано в постанові суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд не перевірив виконання банком вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року. Не перевірив обґрунтованість розміру заборгованості.
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 02 червня 2021 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                     від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц та постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 10 квітня 2019 року                 у справі № 456/647/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 1512/2-234/11,                    від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18,  від 23 січня 2019 року у справі                 № 355/385/17.
На обґрунтування касаційної скарги банк  зазначає, щовідповідач не заперечувала проти рішення суду першої інстанції від 12 жовтня 2018 року та не оскаржувала рішення суду першої інстанції.  
Апеляційну скаргу подавав банк, межі вимог апеляційної скарги зводилися до зміни валюти стягненої за рішенням суду першої інстанції заборгованості, тому розгляд апеляційним судом апеляційної скарги банку мав би відбуватися лише в межах доводів апеляційної скарги, однак апеляційний суд вийшов за межі її доводів та вимог апеляційної скарги.
Норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, враховуючи фактичні обставини справи. 
У цій справі відсутній спір щодо правових наслідків недійсного правочину. Відповідач не заявляв доводів щодо нікчемності умов кредитного договору.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
 
15 липня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження                   у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
31 березня 2021 року Верховний Суд постановив ухвалу у справі № 363/1834/17, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду через наявність виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. 
 
Ухвала мотивована тим, що виключна правова проблема полягає у необхідності формування єдиної правозастосовної практики у спорах про стягнення кредитної заборгованості в частині встановлення комісії, інших подібних платежів за обслуговування кредиту дійсними, нікчемними, чи їх потрібно визнавати недійсними, укладених до 13 січня 2006 року, - дати набрання чинності статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону України від 01 грудня 2005 року     № 3161-IV «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі,                    яка  передана  на  розгляд  Великої  Палати  Верховного Суду, ухвалені у подібних
правовідносинах. 
 
Пунктом  10  частини  першої  статті  252  ЦПК  України  визначено,  що  у випадку
перегляду   судового   рішення   у  подібних    правовідносинах   (у   іншій   справі)
у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження                у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 686/1696/15) до закінчення перегляду                                    в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                                      № 363/1834/17.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 686/1696/15 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року і постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року та за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. М. Коротун
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов