Ухвала
іменем України
11 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 243/7841/20
провадження № 51-4806ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 7 липня 2021 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив: 
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2021 року 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Близнюки Близнюківського району Харківської області, зареєстрованої там само ( АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , раніше не судимої, 
засуджено за ч. 1 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 
42 500 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 7 липня 2021 року апеляційні скарги прокурора та захисника задоволено частково, вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.
Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 362 КК (в редакції Закону № 2289-IV від 23 грудня 2004 року зі змінами, внесеними відповідно до Закону № 770-VIII від 10 листопада 2015 року), покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 10 200 грн.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винною і засуджено за те, що вона за обставин детально викладених у вироку, 31 травня 2019 року в період часу з 17:01 по 17:07, працюючи на посаді старшого контролера-касира в приміщенні ТВБВ  № 10004/0580 філії — Донецьке обласне управління АТ “Ощадбанк”, за адресою: вул. Торська, 43, м. Слов`янськ, Донецька область, після закриття відділення банківської установи, умисно, несанкціоновано змінила інформацію, яка обробляється в автоматизованій банківській системі АТ “Ощадбанк” та незаконно провела фізичну ідентифікацію 19 осіб — одержувачів соціальної допомоги (пенсії), передбаченої постановою КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”, без присутності цих осіб у відділенні АТ “Ощадбанк”. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК, не доведена, а висновки суду ґрунтуються на неналежних, недопустимих, недостовірних доказах, зокрема: показаннях свідків, які не були очевидцями фактичних обставин по справі, документах отриманих поза межами строку дії ухвали слідчого судді від 18 лютого 2020 року, а також вказує про відсутність у матеріалах справи оригіналів документів та наявність лише їх копій.
Перевіривши доводи касаційної скарги та доданої до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Так, статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також
у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд у ході перевірки матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження доводи касаційної скарги щодо незаконності вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2021 року стосовно ОСОБА_4 є аналогічними доводам, на які захисник посилався у своїй апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з оцінкою судами фактичних обставин справи.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника про неправильне застосування закону, апеляційний суд погоджуючись із висновками місцевого суду в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості 
 ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який її засуджено, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано. 
Зокрема, винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та даними, які містяться у матеріалах службового розслідування про те, що перевізник на ім`я ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_4 додатковий заробіток. Для цього їй необхідно було здійснювати перевірку балансу по карткам за що вона отримувала 150 грн за кожного клієнта. 
Крім того, вина засудженої підтверджується копіями документів, вилучених в 
АТ “Ощадбанк” на підставі ухвали слідчого судді від 28 лютого 2020 року, DVD-R диском з відеозаписом з камер спостереження на якому зафіксовані дії старшого контролера-касира ОСОБА_4 щодо здійснення операцій з перевірки балансу (ідентифікації) через POS-термінал без особистої присутності клієнтів — внутрішньо переміщених осіб, а також іншими документами та доказами.
Твердження сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу тимчасового доступу до документів АТ «Ощадбанк» від 20 березня 2020 року у зв`язку із складенням його поза межами строку дії ухвали слідчого судді від 18 лютого 2020 року, є безпідставними. Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, дав вичерпну відповідь на цей довід захисника та зазначив, що вказаний протокол дійсно складено поза межами строку дії ухвали слідчого судді, однак на правильність рішення місцевого суду ніяким чином не впливає, оскільки посилання на докази, отримані внаслідок цієї слідчої дії, судове рішення не містить.
Водночас судом зазначено, що висновки суду першої інстанції про те, що документи, вказані в цьому протоколі, були вилучені 20 березня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді від 28 лютого 2020 року, строк дії якої місяць з дня її постановлення, є вірними, відповідно до цього, документи вилучені в межах строку дії цієї ухвали.
Отже, для того щоб змінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої й апеляційної інстанцій своєю власною оцінкою, Суд мав би самостійно дослідити докази та фактичні обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.
Інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, суттєвих порушень кримінального процесуального закону, які Суд касаційної інстанції може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, захисник у своїй скарзі не навів.
Доводи захисника у скарзі зводяться до того, що суди надали таку оцінку обставинам вчинення злочину та іншим обставинам, з якою захисник не згоден. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність судами попередніх інстанцій.
Суд погоджується з рішенням апеляційного суду і приходить до висновку, що вирок та ухвала є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження за доводами, наведеними у касаційній скарзі захисника, Верховний Суд не вбачає.
Також апеляційний суд на підставі положень ст. 49, ч.5 ст.74 КК правильно звільнив ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 7 липня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                    ОСОБА_3