УХВАЛА

01 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/11895/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю., розглянувши матеріали касаційної скарги державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Підприємство) в особі Миколаївської філії (далі - Філія) Підприємства
на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021
зі справи № 910/11895/20
за позовом Підприємства в особі Філії
до Антимонопольного комітету України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв», 
про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного ТВ АМКУ від 28.03.2019 № 4-ріш та рішення АМКУ від 21.05.2020 № 308-р у справі № 2-26.215/1-2018,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2021 (згідно з відміткою «Укрпошта Стандарт») Підприємство в особі Філії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою від 08.11.2021 № 3560/18-01-02/Вих, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Підприємства в особі Філії. 

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити зазначення норми права (пункт, частина, стаття), щодо якої відсутній висновок її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтуванням необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У касаційній скарзі Підприємство в особі Філії зазначає, що вбачається порушення судом апеляційної інстанції статей 2, 236 ГПК України, постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення № 6» від 23.03.2012, статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 193 Господарського кодексу України, пункту 7.3.1.3.1 Правил планування перевезень, що у своїй сукупності у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою для скасування судових рішень. 

Однак, скаржник не виконав приписів процесуального закону, не зазначив щодо якої саме норми (пункт, частина, стаття), відсутній висновок Верховного Суду щодо її застосування саме у подібних правовідносинах, а також не обґрунтував, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. Таким чином, касаційна скарга за змістом не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України

Посилання у касаційній скарзі на постанову Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення № 6» від 23.03.2012 не приймаються судом, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанова Пленуму Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Підприємству в особі Філії необхідно усунути недоліки касаційної скарги, шляхом подання заяви про усунення недоліків, виконавши вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, а саме: зазначити норму права (пункт, частина, стаття), єдину практику застосування якої необхідно сформувати, із конкретизацією правовідносин, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання, та обґрунтувати, у чому полягає його неправильність.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 зі справи № 910/11895/20 залишити без руху.

2. Надати державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6. 

3. Роз`яснити державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                      Б. Львов