ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                             Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
25 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/4375/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хозленд» до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -  
В с т а н о в и в:
18.03.2021  року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Хозленд» (далі – ТОВ «Хозленд») звернулось до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби (далі – митний орган) про коригування митної вартості № UА807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що товариство  в листопаді 2020 року ввезло з Туреччини на територію України товар  № 1 – клейонку з ПВХ-плівки з малюнком (код згідно УКТЗЕД 5603141000) та товар № 2 – килимки для ванної кімнати (код згідно УКТЗЕД 3918101090) на підставі контракту № 38/НС від 06.11.2020 року та додаткової угоди № 1 від 11.11.2020 року. Відповідно до умов Контракту, сторони підписали Специфікацію, а постачальник надав позивачу інвойс на оплату товару. Згідно із Специфікацією № 1 від 06.11.2020 року, інвойсом №ONC2020000000243 від 12.11.2020 року, позивач оплатив товар та ввіз в Україну товар на загальну суму 21.860 доларів США. Для митного оформлення товару позивачем визначено митну вартість товару  за ціною товару (основний метод визначення митної вартості) згідно ст.ст.  57,  58 Митного кодексу України (далі – МК України), а саме, в графі 12 митної декларації № UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року позивач зазначив митну вартість  638.005,08 грн., яка вираховується при додаванні фактурної вартості товару та витрат на транспортування товару до кордону України наступним чином: фактурна вартість товару 620.155 грн. (21.860 доларів США х 28,3694  за курсом НБУ на момент подачі митної декларації) + 17.850  грн. (витрати на транспортування).  Отже, за декларацією митної вартості № UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року позивачем заявлена митна вартість у гривнях  638.005,08 грн. На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу відповідні документи. 24.11.2020 року декларантом від митниці отримано повідомлення про вимогу надання перелічених у ч. 3 ст. 53 МК України документів, у зв`язку з тим, що вже надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Так як у вимозі митниці про надання додаткових документів не було зазначено, у чому саме полягають неточності вже наданих документів, то 24.11.2020 року декларантом до митниці додатково надіслані електронним повідомленням: виписка з бухгалтерської документації ТОВ «Хозленд» № 2/20/11 від 20.11.2020 року; прейскурант виробника товару  б/н від 06.11.2020 року; лист ТОВ «Хозленд» № 4/24/11 від 24.11.2020 року – пояснення щодо відсутності обставин, які виключають застосування 1 методу визначення митної вартості товару відповідно до ст. 58 МК України. 24.11.2020 року від митниці декларантом отримане ще одне повідомлення про вимогу надання додаткових документів, так як надані додатково документи все одно не спростували сумніви митниці щодо правильності визначення митної вартості товару, а схожий товар відповідно до бази митниці АСМО «Інспектор» коштував 4,98 доларів США/кг за товар № 1 та 2,31 доларів США/кг за товар № 2. Оскільки станом на 24.11.2020 року декларант не мав можливості надати ще якісь додаткові документи, декларування товару відбулося на підставі рішення митниці UА807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року про коригування митної вартості товару та відповідно до ч. 7  ст. 55 МК України, з випуском товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання строком до 23.02.2021 року. Відповідно до рішення про коригування митної вартості товару (графа 28,30 рішення), відповідачем було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару та збільшено її  за товаром № 1 – з 11.288,15 доларів США/кг до 39.232,44 доларів США/кг, за товаром № 2 – з 11.201,05 доларів США/кг до 13.000,68 доларів США/кг. Керуючись ч. 8 ст. 55 МК України, листом № 1/25/01 від 25.01.2021 року звернувся до відповідача з проханням скасувати рішення про митну вартість ввезеного товару і підтвердити заявлену ним митну вартість. В обґрунтування заявленої митної вартості, додатково надав відповідачу документи, які підтверджують митну вартість товару та роз`яснення щодо складових митної вартості товару, за результатом розгляду яких, відповідач листом № 714-08-2/714-15/13/1322 від 03.02.2021 року відмовив в скасуванні рішенні про коригування митної вартості товару, в якому сказано, що надані позивачем документи не спростовують сумніви митниці щодо правильності заявленої декларантом митної вартості.
Також, позивач зазначив, що митниця має право витребувати тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Отже ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним (першим) методом лише тоді, коли подані документи є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.
Крім того, позивач просить суд врахувати, що відповідно до гр. 33 оскаржуваного рішення, джерелом інформації для рішення стала наявна у митниці інформація щодо митного оформлення товарів в максимально наближений термін на підставі сторонніх митних декларацій – МД № UА807200/2020/13163 від 29.08.2020 року,  МД № UА500490/2020/502729 від 21.09.2020 року. В даному випадку відповідачем неправомірно використана інформація бази даних ЄАІС ДФС України, так як МК України не надає митниці право коригувати митну вартість товару у сторону збільшення на підставі бази даних ЄАІС ДФС України.
Також, позивач зазначив, що вказані в п. 33 рішення про коригування митної вартості підстави збільшення митної вартості товару зазначені абстрактно (тільки викладення тексту ч. 6 ст. 54 МК України), без зазначення конкретних недоліків/неточностей в документах, які вплинули на коригування митної вартості товару. 
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Слобожанська митниця Держмитслужби вказує, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року спрацювали ризики, згенеровані Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) щодо можливого заниження митної вартості товару № 1.  Спрацювання ризиків АСАУР є підставою не для визначення митної вартості, а саме для більш поглибленого аналізу наданих до митного оформлення документів та обрання відповідних заходів митного контролю.
Також, відповідач зазначив, що декларанта було повідомлено, у відповідності з вимогами ч. 3  ст. 53 МК України, про необхідність надання додаткових документів для підтвердження рівня митної вартості товарів. У відповідь на запит 24.11.2020 року декларантом підприємства було надіслано прайс-лист, виписка з бухгалтерської документації, а також лист про неможливість    надати додаткові документи та вимога прийняти рішення про коригування товарів.
Зважаючи на наявність підстав вважати подані декларантом документи необ`єктивними і такими, що не підтверджують в повному обсязі складові митної вартості заявленого товару, митний орган дійшов висновку про неможливість використання основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору, а тому й про вимушеність коригування заявленої митної вартості за другорядним (резервним) методом згідно з положеннями  ст. 64 МК України. При прийнятті митницею рішення про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься ціновій базі ЄАІС про ідентичний товар, митне оформлення якого вже здійснено за резервним методом визначення митної вартості.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021  року задоволено адміністративний позов ТОВ «Хозленд». 
Так, судовим рішенням визнано протиправним і скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року.
Судом проведений розподіл судових витрат – стягнуто на користь ТОВ «Хозленд» за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2.270 грн. 
Судове рішення вмотивоване тим, що відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), при цьому, як аргументовано вказав позивач, відповідач визначив митну вартість не окремої одиниці товару (як це було зроблено платником податків під час подання вантажної митної декларації), а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі і впливають на ціну.
Також, суд зазначив, що факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, суд зазначив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України.
Не погоджуючись із судовим рішенням, Слобожанською митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову ТОВ «Хозленд». 
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. Крім того, відповідач зазначив, що проаналізувавши CMR від 17.11.2020 року № 876429, а саме графу 16 «Перевізник» можна дійти висновку, що перевізником товару є «AF-TRANS, LTD», який знаходиться за адресою вул. Складська, 11/15, м. Чернівці. Однак, відповідно до усіх інших транспортних документів перевізником є ФОП ОСОБА_1 . У документах, поданих під час митного оформлення не було жодних документів, які б підтверджували правовий зв`язок між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «АФ-ТРАНС». Оскільки предметом оскарження у рішеннях про коригування митної вартості товарів є правомірність і законність дій посадових осіб митних органів під час прийняття рішення митної вартості товарів, то довідка від 18.01.2021 року № 1, яка була надану позивачем тільки в суд під час подання позовної заяви не має жодного доказового значення та не може бути прийнята судом, як належний доказ у розумінні КАСУ. До того ж позивач під час звернення до суду додає акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.11.2020 року, який також був відсутній у посадової особи митного органу під час прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів. Враховуючи вищевикладене, така складова митної вартості, як транспортні витрати не була належним чином підтверджена і посадова особа митного органу діяла в межах чинного митного законодавства України. Відповідач вважає незаконним посилання суду першої інстанції на вказані документи, що є додатковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Хозленд» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.
25.08.2021 року до суду надійшла заява позивача про вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 6.000 грн.
30.08.2021 року Слобожанською митницею Держмитслужби до суду надано заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в яких зазначено, що заявляючи вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., представником позивача порушено вимогу ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки проаналізувавши зміст відзиву на апеляційну скаргу можна дійти висновку, що він фактично дублює позовну заяву, а також відповідь на відзив.
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі  ст. 316 КАС України  слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ  «Хозленд»  в листопаді 2020 року ввезло з Туреччини на територію України товар  № 1 – клейонку з ПВХ-плівки з малюнком (код згідно УКТЗЕД 5603141000) та товар № 2 – килимки для ванної кімнати (код згідно УКТЗЕД 3918101090) на підставі контракту № 38/НС від 06.11.2020 року та додаткової угоди № 1 від 11.11.2020 року, укладеними з TGS DIS TICARET A.S., м. Стамбул, Туреччина (а.с. 18-25).
Відповідно до умов Контракту, сторони підписали Специфікацію, а постачальник надав позивачу інвойс на оплату товару. Згідно із Специфікацією № 1 від 06.11.2020 року, інвойсом №ONC2020000000243 від 12.11.2020 року, позивач оплатив товар та ввіз в Україну товар на загальну суму: 21.860 доларів США (а.с. 26, 27).
Підпунктом 1.1 Контракту передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за асортиментом, кількістю та ціною, яка узгоджена сторонами в специфікації до контракту, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар, в передбачені Контрактом строки.
Також, відповідно до п п.2.1., 2.3. Контракту, ціни на кожну одиницю товару та загальна вартість партії поставки узгоджуються сторонами на кожну окрему партію в специфікації та на умовах Інкотермс FCA    м. Стамбул.
Відповідно до п.2.5. Контракту, ціни на поставлений товар встановлюються постачальником з урахуванням витрат на виготовлення упаковки і робіт, пов`язаних з упаковкою товару, виробництвом та наклеюванням етикеток, виготовленням та нанесенням транспортного маркування, а також на підготовку необхідної документації на відвантаження товару. Відповідно до п. 2.6. Контракту, кінцева сума кожної партії товару, кількість, ціна за одиницю товару визначається у відповідному інвойсі на таку партію.
Відповідно до п. 5.1. Контракту (з урахуванням змін згідно із Додатковою угодою № 1 від 11.11.2020 року до Контракту) сторони узгодили, що оплата товару за специфікацією № 1 від 06.11.2020 року на загальну суму 21.860 доларів США відбуватиметься двома платежами: 18.000 доларів США    після підписання специфікації та решта суми - після відвантаження товару на підставі рахунку постачальника.
Для митного оформлення товару позивачем визначено митну вартість товару  за ціною товару (основний метод визначення митної вартості) згідно ст.ст.  57,  58 Митного кодексу України.
Так, в графі 12 митної декларації № UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року позивач зазначив митну вартість  638.005,08 грн., яка вираховується при додаванні фактурної вартості товару та витрат на транспортування товару до кордону України наступним чином: фактурна вартість товару 620.155 грн. (21.860 доларів США х 28,3694  за курсом НБУ на момент подачі митної декларації) + 17.850  грн. (витрати на транспортування).  .
Отже, за декларацією митної вартості № UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року позивачем заявлена митна вартість у гривнях  638.005,08 грн.
На підтвердження митної вартості товару позивач надав до Слобожанської митниці Держмитслужби:
- митну декларацію № UA 807180/2020/005411 від 24.11.2020 року з декларацією митної вартості до МД;
- контракт з постачальником № 38/НС від 06.11.2020 року;
- додаткову угоду від 11.11.2020 року до Контракту;
- специфікацію № 1 від 06.11.2020 року до Контракту;
- інвойс № ONC2020000000243 від 12.11.2020 року від постачальника;
- пакувальний лист до інвойсу № ONC2020000000243 від 12.11.2020 року;
- специфікацію з технічними характеристиками товару;
- сертифікат про походження товару форма А D0234535 від 16.11.2020 року;
- лист від постачальника щодо технічних характеристик товару б/н від 02.01.2020 року;
- міжнародну товарно-транспортну накладну CMR А № 876429 від 17.11.2020 року;
- експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ765075 від 16.11.2020 року, що стосується оцінюваних товарів;
- платіжні доручення № 22 від 10.11.2020 року, № 24 від 13.11.2020 року на підтвердження оплати за товар постачальнику;
- документи, що підтверджують витрати по перевезенню товару до кордону України: 
- довідку від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року;
- договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року;
- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 74    від 17.11.2020 року;
- документи на підтвердження повноважень митного декларанта - договір № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року.
Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №UA807180/2020/005411 від 24.11.2020 року спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема: 105-2 - Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до  Митного кодексу України  з урахуванням вимог наказу ДФС від 11.09.2015 року № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, які переміщуються через митний кордон України».
24.11.2020 року декларантом отримано повідомлення від митниці (ідентифікатор № dd8f06d5-2ab3-4a98-83c2-615e004742b1) про вимогу надання перелічених у ч. 3  ст. 53 МК України  документів у зв`язку з тим, що вже надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
24.11.2020 року позивачем до митниці надіслані електронним повідомленням (ідентифікатор № A22B89F2-28D2-4B4B-9BEB-F64D6C3F6432) додаткові документи: 
- виписку з бухгалтерської документації ТОВ «Хозленд» № 2/20/11 від 20.11.2020 року;
- прейскурант виробника товару б/н від 06.11.2020 року;
- лист ТОВ «ХОЗЛЕНД»    № 4/24/11 від 24.11.2020 року - пояснення щодо відсутності обставин, які виключають застосування 1 методу визначення митної вартості товару відповідно до  ст. 58 МК України.
24.11.2020 року відповідачем надіслано повідомлення про вимогу надання додаткових документів, так як надані додатково документи не спростовували сумніви митниці щодо правильності визначення митної вартості товару, а схожий товар відповідно до бази митниці АСМО «Інспектор» коштував 4,98 $/кг за товар № 1 та 2,31 $/кг за товар № 2 (повідомлення ідентифікатор № d2038482-d586-4170-9743-d6018f9e4a4d).
Позивачем надано на адресу митниці лист № 5/24/11 від 24.11.2020 року з проханням здійснити митне оформлення товару на підставі наявних документів, оскільки станом на 24.11.2020 декларант не має можливості надати ще якісь додаткові документи.
За результатами розгляду відповідачем поданих позивачем документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року.
У вказаному рішенні (графа 33) митний орган зазначив наступну причину коригування:
«У відповідності до вимог п. 5 ст. 55 та п. 4 ст. 57 МК України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено в електронному повідомленні, направленому декларанту. Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст. ст. 54, 55, 57, 58, 59, 60, 62, 63 МК України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни , що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних документів, передбачених п. 3 ст. 53 МК України, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надано декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо ідентичних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару; на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну. Джерелом інформації для даного рішення є наявна в митному органі цінова інформація за фактами митних оформлень товарів ЄАІС, а саме: МД № UA807200/2021/13163 від 29.08.2020 року, № UA500490/2020/502729 від 21.09.2020 року. При прийнятті даного рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС України від 11.09.2015 року № 689. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) у відповідності до ст. 64 МК України. Розрахунок митної вартості складає: тов. № 1 – 4,98 доларів США/кг, тов. № 2 – 2,31 доларів США/кг».
Також, відповідно до рішення про коригування митної вартості товару (графа 31 рішення), відповідачем застосовано резервний метод визначення митної вартості товару та збільшено її за товаром № 1 - з 11 288,15 доларів США до 39 232,44 доларів США, за товаром № 2 - з 11 201,05 доларів США до 13000,68 доларів США.
24.11.2020 року, на підставі рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807180/2020/00374.
Позивач не погодився із завищенням митної вартості, карткою відмови і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання згідно із ч. 7  ст. 55 МК України.
Після отримання такого дозволу позивач надав відповідачу нову митну декларацію №UA807180/2020/005430 від 25.11.2020 року з повторним наданням документів, які підтверджують митну вартість товару і вказані в гр. 44 такої митної декларації та здійснив доплату ввізного мита від скорегованої відповідачем митної вартості  на загальну суму 213.688,42 грн., з якої: переплата ввізного мита 37.413,69 грн. та ПДВ 20% - 176.274,73 грн. (відповідно до гр. 47-48 МД UA 807180/2020/005430 від 25.11.2020 року).
Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації  відстрочення платежів до 23.02.2021  згідно із ч. 7  ст. 55 Митного кодексу України.
Позивач листом № 1/25/01 від 25.01.2021 року звернувся до відповідача з проханням скасувати рішення про митну вартість ввезеного товару і підтвердити заявлену позивачем митну вартість. В обґрунтування заявленої митної вартості, позивач додатково надав відповідачу документи, які підтверджують митну вартість товару та роз`яснення щодо складових митної вартості товару:
- платіжне доручення № 297 від 30.11.2020 року про оплату послуг експедитора за рахунком № 74 від 17.11.2020 року з відміткою банку про виконання; 
- акт прийому-передачі експедиторських послуг № 74 від 25.11.2020 року; заявку на перевезення товару № 23/20 від 09.11.2020 року;
- CMR А № 876429    від 17.11.2020 року з відміткою ТОВ «Хозленд» про отримання товару;
- довідку ФОП ОСОБА_1 № 1 від 18.01.2021 року про здійснення перевезення товару за CMR А № 876429    від 17.11.2020 року;
- калькуляцію собівартості товару від виробника з перекладом № ON1C2020000000243/2 від 12/11/2020    із вказанням відсоткового відношення складових вартості товару з перекладом;
- експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ765075 від 16.11.2020 року з перекладом;
- платіжні доручення № 22 від 10.11.2020 року та № 24 від 13.11.2020 року з відмітками банку про виконання.
На підставі вказаних документів відповідачем виданий лист № 714-08-2/714-15/13/1322 від 03.02.2021 року про відмову в скасуванні рішення про коригування  митної вартості товару, в якому відповідач вказав, що надані позивачем документи не спростовують сумніви митниці щодо правильності заявленої декларантом митної вартості.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями  Митного кодексу України від 13.03.2012 р. №4495-VI  (далі -  МК України).
Статтею 246 МК України  встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).
Згідно з ч. 8  ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
На виконання  ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Статтею 49 МК України  передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5  ст. 58 МК України).
Відповідно до ч. 1  ст. 57 МК України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами п. 2 ч. 1  ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень ч. 3  ст. 58 МК України.
Згідно з ч. 2  ст. 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1  ст. 58 цього Кодексу.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4  ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі  ст. 55 МК України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6  ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
За правилами ч. 3  ст. 58 МК України  у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1  ст. 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1  ст. 53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6  ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2  ст. 53  МК України).
За правилами ч. 5  ст. 53 МК України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту  ст. 53 МК України  випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням ч. 3  ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас ч. 3  ст. 53 МК України  встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 року по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 року по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 року по справі № 821/107/16.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 року (справа № 21-498а15).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при проведенні консультації, повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.
Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Відповідно до ч. 2  ст. 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3  ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), при цьому, як аргументовано вказав позивач, відповідач визначив митну вартість не окремої одиниці товару (як це було зроблено платником податків під час подання вантажної митної декларації), а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі і впливають на ціну.
Колегія суддів зазначає, що факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах № 21-262а12 від  11.09.2012 року та № 21-91а12 від 29.05.2012 року.
Окрім цього, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598 (далі – Правила № 598), в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Однак, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України.
Зазначена позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020 року у справі    № 813/5405/15, від 31.01.2020 року у справі № 804/7761/16.
За приписами ч. 5  ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
                    Щодо митних декларацій інших імпортерів, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості товару позивача за спірним рішенням: МД № UA807200/2020/13163 від 29.08.2020 року, МД UA500490/2020/502729 від 21.09.2020 року колегія суддів зазначає, що відповідно до гр. 24, 26, 28, 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та гр. 32 - гр. 43 МД № UA807200/2020/13163 від 29.08.2020 року, вартість товару № 1 за кодом УКТЗЕД 5603141000 в загальній кількості 780 рулонів вагою нетто 7878 кг збільшено до 4,98 доларів США/кг на підставі вартості товару іншого імпортера без зазначення кількості вагою нетто 60 кг, при чому вартість такого товару вже було скориговано за шостим методом визначення митної вартості товару, вартість товару № 2 за кодом УКТЗЕД 3918101090 (килимки в рулонах в загальній кількості 610 рулонів вагою нетто 5628 кг) збільшено до 2,31 доларів США/кг на підставі вартості товару іншого імпортера (у кількості 830 рулонів вагою близько 6000 кг), при чому вартість товару іншого імпортера вже було скориговано за шостим методом визначення митної вартості товару.
                    Колегія суддів зауважує, що використаний для порівняння товар ввозився за умовами поставки CPT з Туреччини, а товар у спірних правовідносинах - за умовами поставки FCA відповідно до правил тлумачення торговельних термінів в галузі  міжнародної торгівлі Інкотермс.
                    Тобто, порівняння договірної вартості товарів здійснювалося відповідачем з вартістю товарів інших імпортерів, митне оформлення яких здійснювалося митницею виключно за резервним (шостим) методом відповідно до  ст. 64 МК України  та за відмінними умовами поставки (CPT відповідно до правил Інкотермс).
Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, колегія суддів враховує, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
                    В оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
                    Визначення абревіатури «АСАУР» та схожих наведено в Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 року № 684  (в чинному Порядку абревіатуру «АСАУР» замінено на «АСУР»): - АСУР - це автоматизована система управління ризиками (далі - АСУР), сукупність програмно-інформаційних комплексів, які забезпечують функціонування системи управління ризиками (далі - СУР) під час митного контролю та/або митного оформлення товарів і транспортних засобів; - модуль АСУР - одна з підсистем АСУР, що входить до складу модуля автоматизованої системи митного оформлення товарів та транспортних засобів (далі - АСМО) або іншого програмно-інформаційного комплексу ДФС (далі - ПІК ДФС) і забезпечує роботу АСУР під час митного контролю товарів і транспортних засобів. Такий введений в експлуатацію в пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, що входить до модуля «Журнал пункту пропуску» автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» наказом Державної митної служби України № 683 від 28.11.2012 року.
                    Відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні, яким чином системою АСАУР було визначено вартість товарів, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не наведено жодних розрахунків, за якими було визначено таку вартість, що свідчить про порушення вимог  ст. 55 МК України.
Щодо посилань митниці стосовно транспортування товару, колегія суддів зазначає, що такі судження суб`єкта владних повноважень не були покладені в основу оскаржуваного рішення, доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.
При цьому позивачем до первинної митної декларації № UA 807180/2020/005411 від 24.11.2020 року на підтвердження транспортних витрат надано довідку від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року, договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року між ТОВ «Хозленд» та ФОП ОСОБА_1 , рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 74    від 17.11.2020 року. 
Відповідно до п.1.1. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року між ТОВ «Хозленд» та експедитором ФОП ОСОБА_1 , договір регулює відносини сторін щодо планування, взаєморозрахунку та надання експедитором послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом як по території України так і з/до інших країн.
Відповідно до п.3.2.3. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року експедитор мав право від свого імені та в інтересах замовника укладати договори на перевезення вантажу з перевізниками. Відповідно до п.4.3. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року оплата послуг з організації перевезення здійснюється замовником на підставі отриманих від експедитора комплекту документів: рахунку, акту прийому-передачі послуг, міжнародної автотранспортної накладної CMR, при цьому, в рахунках та актах прийому-передачі послуг вказується вартість перевезення товару по Україні та за межами України. 
Тобто, відповідно до договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року ФОП ОСОБА_1 здійснював організацію перевезення товару позивача (із залученням перевізників), а позивач здійснював оплату таких послуг.
Відповідно до п. 6 ч. 2  ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених  Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2  ст. 53 МК України  подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
                    Так, до транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;    калькуляція транспортних витрат. Таким чином, законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару. Основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.
                    Позивачем надано пояснення про те, що так як вартість транспортування товару від місця постачання (м. Стамбул) до митного кордону України не була включена до договірної вартості товару, декларантом надані до митниці транспортні документи, вказані у гр. 44 первинної митної декларації та передані декларанту від експедитора, а сума транспортних витрат додана до фактурної вартості товару за інвойсом.
                    Позивачем вказано, що довідка № 1 від 17.11.2020 року від експедитора містила інформацію щодо товару та маршруту його слідування, реквізити автомобілю перевізника, вартість транспортних послуг до кордону України, відстань слідування в кілометрах, інформацію щодо страхування товару та витрат на навантаження вантажу за рахунок відправника; рахунок експедитора на оплату послуг по доставці товару до кордону України № 74    від 17.11.2020 року містив посилання на договір з експедитором № 21/11/19 від 21.11.2019 року, маршрут перевезення, реквізити автомобілю перевізника відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А № 876429    від 17.11.2020 року.
Отже, перевезення товару могло здійснюватися різними перевізниками, які залучалися експедитором на замовлення позивача, а оплата таких послуг здійснювалась саме експедитору на підставі документів, які підтверджували вартість транспортних витрат до кордону України (довідка, рахунок).
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2, 3  ст. 53 МК України  міжнародна товарно-транспортна накладна CMR не є документом, який підтверджує митну вартість товару, наявність міжнародної товарно-транспортної накладної CMR підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного    перевезення вантажів від 1956 року, що набрала чинності для України 17.05.2007 року.
Відповідно до змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А № 876429    від 17.11.2020 року перевізником ТОВ «АФ-Транс» здійснювалася доставка товару від постачальника TGS DIS TICARET A.S. для одержувача ТОВ «Хозленд», зазначена CMR також містить посилання на інвойс постачальника № ONC2020000000243 від 12.11.2020 року, вагу товару брутто, дату відправлення та отримання вантажу, реквізити автомобілів перевізника, що відповідають відомостям, зазначеним у інвойсі постачальника, довідці та рахунку експедитора, наданих позивачем до позову.    
Окрім цього, листом № 1/25/01 від 25.01.2021 року позивач надав відповідачу роз`яснення щодо вартості транспортних витрат до кордону України, вказаних в рахунку експедитора № 74 від 17.11.2020 року та довідці від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року та просив врахувати такі роз`яснення при перегляді рішення про коригування митної вартості товару.
                    Транспортування товару здійснювалося транспортним засобом DAF № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , про що зазначено у рахунку експедитора № 74 від 17.11.2020 року, довідці від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року, міжнародній товарно-транспортній накладній CMR А № 876429    від 17.11.2020 року.
Відповідно до довідки від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року транспортним засобом DAF № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 для ТОВ «Хозленд» здійснювалася доставка товару від двох турецьких постачальників TGS DIS TICARET A.S. та DUNYA Plastic SANAYI Ve TIC LTD з м. Стамбул, загальна вартість транспортування склала 59.000 грн, у довідці від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 17.11.2020 року зазначено, що вартість транспортних послуг за транспортування товару від постачальника TGS DIS TICARET A.S. з м. Стамбул до м/п Сірет-Порубне (відстань 1100 км) склала 17.850 грн. Тому вказана сума транспортних витрат 17.850 грн. була відображена декларантом в гр. 12 первинної МД № UA 807180/2020/005411 від 24.11.2020 року при митному оформленні товару від постачальника TGS DIS TICARET A.S.
Стосовно доводів  відповідача щодо суперечностей в документах про транспортування товару, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що  МУ України  не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що таким доказам може бути лише договір про перевезення), подані позивачем документи про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постановах від 25.05.2021 року у справі № 520/10386/2020,  від 21.11.2019 року у справі № 804/9754/15.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/00002542/2 від 24.11.2020 року, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені  МК України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає частково обґрунтованим, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2  ст. 16 КАС України  учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до  ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3  ст. 134 КАС України  передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положення частин першої та другої  статті 134 КАС України  кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з частинами 4, 5  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 7  ст. 139 КАС України  встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9  ст. 139 КАС України  передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються наступними документами, наявними в матеріалах справи:
1) договір про надання правничої допомоги № 04/03-21 від 04.03.2021 року (а.с. 75-76);
2) ордер, виданий на ім`я адвоката Медвідь А.О. для представництва інтересів позивача у Другому апеляційному адміністративному суді (а.с. 77);
3) звіт від 25.08.2021 року адвокатського бюро «Медвідь Анни» щодо виконаної роботи на користь клієнта ТОВ «Хозленд» за договором № 04/03-21 від 04.03.2021 року, згідно якого:
- ознайомлення та аналіз змісту апеляційної скарги Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року з метою визначення оптимальних шляхів захисту – 0,5 години х 2.000 грн. = 1.000грн.;
- підготовка і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року – 2,5 години х 2.000 грн. = 5.000 грн. Загальний витрачений на правову допомогу адвокатського бюро «Медвідь Анни» час складає 3 години, вартість виконаної роботи складає 6.000 грн.
4) акт прийому-передачі виконаних послуг від 25.08.2021 року, згідно якого, адвокатським бюро надана клієнту професійної правничої допомоги, а саме надання клієнту правової допомоги в Другому апеляційному адміністративному суді за апеляційною скаргою Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду (справа № 520/4375/21), вартість послуги склала 6000 грн. Вартість наданих послуг вказана з розрахунку 2.000 грн. за одну годину роботи адвоката. Ознайомлення та аналіз змісту апеляційної скарги Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року з метою визначення оптимальних шляхів захисту – 0,5 години х 2.000 грн. = 1.000грн., підготовка і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року – 2,5 години х 2.000 грн. = 5.000 грн., а всього вартість виконаної роботи складає 6.000 грн. Сторони підтвердили, що послуга надана та оплачена вчасно і в повному обсязі платіжним дорученням № 10014 від 18.08.2021 року. Даний акт підписаний на виконання договору № 04/03-21 від 04.03.2021 року.
5) платіжне доручення № 10014 від 18.08.2021 року про сплату адвокатських послуг на суму 6.000 грн.  
Колегія суддів відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає  Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  (далі  Закон № 5076-VI).
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 1 Закону № 5076-VI  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі  ст. 13 Закону № 5076-VI  адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI  передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Колегія суддів враховує, що акт прийому-передачі виконаних послуг від 25.08.2021 року містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.
При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста  статті 134 КАС України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома  статті 134 КАС України).
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Відповідач надав до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в якій зазначив про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.
За правилами оцінки доказів, встановлених  ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у  КАС, колегія суддів враховує таке.
Справа № 520/4375/21 є справою незначної складності та розглядається у порядку спрощеного провадження за наявними у ній матеріалами, відповідь на апеляційну скаргу, яка майже тотожна вимогам заявленого позову та відповіді на відзив, тобто багато часу на її виготовлення не потребувало.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1.000 грн.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.
Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ 43332958, адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хозленд» (ЄДРПОУ 41459351, адреса: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 13) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 1.000 грн. (одна тисяча гривень).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило