Ухвала    
 
15 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 759/7635/20
провадження № 61-17317ск21  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року і додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ майна,
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, в якому просив здійснити поділ спільного сумісного майна 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 .
 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 12 січня 2001 року до 29 березня 2011 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У період шлюбу подружжям було набуте нерухоме майно - 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 , згідно договору № 1109/9 про залучення інвестицій в будівництво житла. Згідно свідоцтва про право власності від 26 березня 2004 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) наказ № 552-С/КІ від 25 березня 2004 року, квартира належить ОСОБА_2 та трьом донькам, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в рівних частках, по 1/4 частині кожній.
 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 було подано до Святошинського районного суду м. Києва позов про поділ майна подружжя. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року позов було задоволено частково та визнано, в тому числі, особистою приватною власністю ОСОБА_2 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 . Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 було скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено.
 
Так як судом не було визнано 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , то ця частина квартири досі залишається не розподіленою та перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Здійснено поділ спільного сумісного майна - 1/4 частини кватири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано спільним сумісним майном подружжя 12/100 частин квартири АДРЕСА_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 6/100 (шість сотих) частин квартири АДРЕСА_2 .
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 020 грн на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
23 жовтня 2021 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті)  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Смирнова М. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року і додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху для сплати судового збору, розмір якого становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб * 200 %. 
 
На виконання вимог указаної ухвали Верховного Суду  ОСОБА_1 надіслав заяву на усунення недоліків касаційної скарги, в якій, зокрема, вказав, що ціна позову у цій справі становить 340 000 грн.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.
Ціна позову у даній справі становить 340 000 грн, яка станом на  01 січня              2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(2 270 грн * 250 = 567 500 грн).
 
Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року і додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ майна.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Є. В. Коротенко  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	М. Ю. Тітов