ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2021 р.                                       Справа №914/2546/20
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді                                                   МАТУЩАКА О.
суддів                                                                      БОЙКО С.
                                                                      БОНК Т.
секретар судового засідання Гулик Н.,
за участю представників:
від позивача - Рисовський І.Г.
від відповідача - Радченко М.І.

розглянувши апеляційні скарги:            1) Фермерського господарства Рисовський,                                                                       с.Зубра, Пустомитівський район, Львівська                                                                       область б/н від 19.04.2021 (вх. ЗАГС №01-                                                                        05/1400/21 від 21.04.2021)

                                                             2) Головного управління Держгеокадастру у                                                                       Львівській області, м. Львів                                                                                           №9-13-0.6-2847/2-21 від 25.05.2021 (вх.                                                                                 ЗАГС 01-05/1864/21 від 28.05.2021)

на рішення                                                   Господарського суду Львівської області від                                                                        30.03.2021, повне рішення 03.02.2021                                                                                 (Горецька З.В.)

у справі                                                  №914/2546/20

за позовом                                                   Фермерського господарства «Рисовський»,                                                                       с.Зубра, Пустомитівський район, Львівська                                                                       область

до відповідача                                         Головного управління Держгеокадастру у                                                                       Львівській області, м. Львів

про                                                            відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову та рішення суду першої інстанції.
01.10.2020 Фермерське господарство «Рисовський» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення 2 457 596,00 грн., з яких 585 596,00 грн. матеріальної шкоди та 1 872 000,00 грн. моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що відповідачем не виконано рішення арбітражного суду Львівської області у справі №5/79 від 13.10.1994 згідно з яким Фермерському господарству «Рисовський» присуджено 4 га землі для розширення фермерського господарства. Оскільки відповідач не виконував рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2020  у справі №914/1109/19 протягом тривалого часу, якою встановлено факт бездіяльності відповідача по невиконанню вищезазначеного рішення арбітражного суду, позивач вважає, що цим йому спричинено моральну шкоду, яку обгрунтовує виникненням негативних для нього явищ.
Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 42, 43, 56 Конституції України, ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнут з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь Фермерського господарства Рисовський 131 123,85 грн. моральної шкоди. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 585 596,00 грн. матеріальної шкоди та 1 740 876,15 грн. моральної шкоди.
Вказане рішення мотивоване тим, що за рішенням Європейського суду з прав людини, остаточне рішення від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» відшкодовано 8 000,00 євро моральної шкоди, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди за період з 1994 року по 20.01.2012, оскільки за цей період моральна шкода вже відшкодована позивачу.
Щодо стягнення моральної шкоди за період з 20.01.2012 по 06.06.2018 ці вимоги визнані судом обгрунтованими та стягнено з відповідача 131 123,85 грн. у відшкодування моральної шкоди та здійснено перерахунок розміру моральної шкоди з суми мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди в виходячи із положень законів України про державний бюджет України на 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.
Суд відмовив у задоволенні решти позовних вимог про стягнення 1 740 876,15 грн моральної шкоди, оскільки починаючи з 06.06.2018 частина земельної ділянки, яка мала бути передана позивачу не перебуває у віданні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, так як передана із державної у комунальну власність Солонківської сільської ради.
Щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 585 596,00 грн суд виходив з того, що позивачем не доведено підстав та розміру неодержаних доходів (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 585 596,00 грн матеріальної шкоди і 1 740 876,15 грн моральної шкоди та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням вимог норм процесуального та матеріального права.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не з`ясував, що за позивачем підлягало реєстрації дві земельні ділянки, а не одна, як це встановлено судом, внаслідок чого неправильно розраховано тривалість бездіяльності відповідача, що впливає на розмір задоволення позову. При нарахуванні моральної шкоди місцевим господарським судом не враховано інфляційних втрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення 131 123,85 грн. моральної шкоди та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням вимог норм процесуального та матеріального права.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що в силу ст. 122 Земельного кодексу України відповідач є органом виконавчої влади в галузі земельних відносин, що здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність чи користування лише з 01.01.2013, натомість на момент проголошення рішення суду першої інстанції, не є розпорядником земель комунальної форми власності. Покликається на неправильне застосування судом норм матеріального права в межах справи №914/1109/19. Суд не врахував, що позивачем не доведено всіх елементів цивільного правопорушення, які є передумовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення 131 123,85 грн. моральної шкоди та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини та їх оцінка судом.
Судом встановлено, що спір виник через порушене право позивача протиправною бездіяльністю відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994, який виданий на виконання рішення арбітражного суду Львівської області у справі №5/79 від 13.10.1994 (з урахуванням ухвали від 04.09.1996) згідно з яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське».
Ухвалою Господарського суду Львівської області було замінено сторону відповідача з Зубрянської сільської ради правонаступником у спірних правовідносинах - Пустомитівською районною державною адміністрацією.
09.04.2013 ухвалою Господарського суду Львівської області здійснено заміну сторони відповідача з Пустомитівської РДА її правонаступником - Головним управлінням Держземагентства у Львівській області.
Ухвалою суду від 17.08.2016 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.
Предметом позову в даній справі є стягнення матеріальної шкоди у період з 2010 по 2016 рік на загальну суму 585 596,00 грн. та моральної шкоди за період з 1994 року по 2020 рік на загальну суму 1 872 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В обгрунтування заявленої до стягнення моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, позивачем зазначено про невиконання відповідачем наказу у справі №5/79 в частині надання документів на право власності, проведення державної реєстрації відведеної земельної ділянки в натурі, надання витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по проекту землеустрою, завдає позивачу моральної шкоди, яка полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності, вчинення дій на заниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших його немайнових прав.
Позивачем заявлено, що при розрахунку моральної шкоди в розмірі 1 872 000,00 грн. за період з 1994 року по 2020 рік, останній виходить з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди (6000,00 грн.) що множиться на період часу, протягом якого не виконано судовий наказ у справі №5/79 (312 місяців або 26 років).
За змістом ст. 23 ЦК України, при відшкодуванні моральної шкоди слід виходити із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Факт порушення прав позивача в формі бездіяльності відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994 встановлено рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1109/20, яке набрало законної сили 16.02.2020, і ці обставини не доказуються в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, за змістом якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. В цьому випадку порушення прав позивача доведено у встановленому порядку за результатами розгляду справи №914/1109/20, а тому аргументи відповідача про відсутність у його діях бездіяльності не впливає на спричинення йому моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам по справі так і нормам права, що надають можливість позивачу на відшкодування спричиненної шкоди.
Судом першої інстанції з врахуванням встановлених у справі обставин, а також обгрунтування позивачем розміру заявленої до стягнення моральної шкоди, правильно її визначено за період з листопада 2015 року по 18 вересня 2018 року, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, що рекомендовано абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995. Оскільки відповідач своїми діями щодо ненадання інформації на заяву позивача спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності, вчинення дій на заниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших його немайнових прав.
Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди було взято визначення на основі суми, яку заявляє в позовній заяві позивач, і прийняття остаточного рішення, користуючись принципами розумності та справедливості.
При цьому, місцевий господарський сду врахував розмір мінімальної заробітної плати у період з 20.01.2012 по 05.05.2018, складав: з 01.01.2012 по 31.03.2012 - 1073,00 грн.; з 01.04.2012 по 30.06.2012 - 1094,00 грн.; з 01.07.2012 по 30.09.2012 - 1102,00 грн.; з 01.10.2012 по 30.11.2012 - 1118,00 грн.; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 1134,00 грн.; з 01.01.2013 по 30.11.2013 - 1147,00 грн.; з 01.12.2013 по 31.12.2013 - 1218,00 грн.; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 1218,00 грн.; з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 1218,00 грн.; з 01.09.2015 по 31.12.2015 - 1378,00 грн.; з 01.01.2016 по 30.04.2016 - 1378,00 грн.; з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1450,00 грн.; з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1600,00 грн.; з 01.01.2017 по 31.12.2017 -  3200,00 грн.; з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 3723,00 грн.
Однак обчислення розміру моральної шкоди з 20.01.2012 по 05.05.2018, а не по 06.06.2018 свідчить про взаємо суперечливість висновків суд упершої інстанції, оскільки саме починаючи з 06.06.2018 частина земельної ділянки, яка мала бути передана позивачу не перебуває у віданні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, так як передана із державної у комунальну власність Солонківської сільської ради.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, суд погоджується з його аргументами про те, що у випадку коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, то суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати громадян, що діють на час розгляду справи (правовий висновок Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №468/901/17-ц).
Чинне цивільне законодавство не регламентує методику нарахування розміру моральної шкоди, а тому відповідно до ч. 1статті 8 ЦК України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при обчисленні моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
З огляду на це, помилковими є висновки суду першої інстанції про застосування відповідногшо розміру мінімальної заробітної плати у період з 20.01.2012 по 05.05.2018, а не на час розгляду справи, який становив 5 000,00 грн. відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Здійснивши перерахунок нарахованої моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 390 000, 00 грн моральної шкоди за період з 20.01.2012 по 06.06.2018.
За таких обставин, виходячи із підстав та обгрунтування заявленої до стягнення моральної шкоди спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача в частині посилання на те, що місцевим господарським судом при нарахуванні моральної шкоди не враховано всіх елементів та підстав її стягнення. Аналогічно спростовуються аргументи відповідача про безпідставність стягнення моральної шкоди, оскільки також встановлені судом першої інстанції всі необхдні елементи для стягнення моральної шкоди.
Встановивши, що за рішенням Європейського суду з прав людини, остаточне рішення від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» відшкодовано 8 000,00 євро моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди за період з 1994 року по 20.01.2012, оскільки за цей період моральна шкода вже відшкодована позивачу.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про незастосування місцевим судом інфляційних нарахувань, то виходячи з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування нараховуються на грошове зобов`язання, яким моральна шкода не є, а тому спростовуються доводи апелянта в цій частині.

Щодо стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, то апеляційний господарський суд зазначає таке.
Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
За змістом ст. 74 ГПК України та враховуючи положення ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, до предмету доказування в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування належить встановлення юридичних фактів матеріально правового характеру щодо: 1)факту неправомірних дій органу місцевого самоврядування чи його посадових або службових осіб; 2)наявності шкоди; 3) причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Судами встановлено: 1) факт неправомірних дій відповідача; 2) заявлена позивачем шкода у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача.
При цьому, при пред`явленні вимоги про відшкодування шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачу необхідно було довести підстави та розмір неодержаних доходів.
Як вбачається з поданого позивачем розрахунку матеріальної шкоди, для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середньостатистичні показники та ринкові ціни (жодних доказів на підтвердження вказаних показників та ринкових цін до матеріалів справи не долучив).
Посилання позивача на те, що лише бездіяльність відповідача щодо невиконання судового наказу №5/79 призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним, оскільки отримання позивачем земельної ділянки не гарантує отримання прибутку внаслідок її використання. Судом з`ясовано, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, позивач перебуває у стані припинення з 2008 року (Витяг з ЄДР ЮО,ФОП та ГФ).
Позивачем не доведено, а судами не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою.
Можливість одержання доходів є припущенням позивача та не може бути підставою для її стягнення, що правильно встановлено місцевим господарським судом.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 585 596,00 грн. матеріальної шкоди. Позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для застосування такої міри відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди.

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
          Згідно із ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, позивачем частково спростовано наведені висновки суду першої інстанції в частині методики та періоду обчислення розміру моральної шкоди, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення в частині, а тому апеляційна скарга фермерського господарства «Рисовський» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 скасуванню в частині відмови в стягненні 258 876,15 грн. моральної шкоди, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Незважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не визнані судом обгрунтованими, у зв`язку зі частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, ця апеляційна скарга також підлягає частковому задоволенню, хоч і не з підстав зазначених у ній.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Враховуючи, що предметом даного спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю та неприйняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування, в межах наданих повноважень, отже, за такий позов судовий збір не оплачується.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційні скарги Фермерського господарства “Рисовський” та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задовольнити частково.

2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі №914/2546/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 258    876, 15 грн скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Фермерського господарства “Рисовський” (місцезнаходження: 81135, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зубра, код ЄДРПОУ 19324981) 390    000, 00 грн моральної шкоди.

3.          В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 15.11.2021.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   О. МАТУЩАК

Судді                                                                                          С. БОЙКО

                                                                                                    Т. БОНК